BÄRBEL MOHR

Hogyan rendeljünk JÓL az Univerzumtól?

Gyakorlati tanácsadó csak profiknak!

Scannelte és javította nemiki 2008 június

Budapest, 2008

Kiadja a Bioenergetic Kft.

Felelős kiadó: Schneider Gábor

Fordította: Makra Júlia

Felelős szerkesztő: Ruttkay Helga

Borítóterv: Németh Katalin

Nyomda: Reálszisztéma - Dabasi Nyomda ZRt., Dabas

Felelős vezető: Berki István, vezérigazgató

ISBN 978-963-965-253-8

*

Figyelem!

A könyvben leírt gyakorlatok többnyire igen egyszerűek és könnyűek, ám csak a lelkileg egészséges emberek számára javallottak. Aki valamilyen lelki betegségben szenved, az a terapeutájuk jelenlétében végezze őket, mivel egyes gyakorlatok olyan belső erőket és érzelmeket szabadíthatnak fel, amelyek megéléséhez egy betegnek szakavatott kísérőre van szüksége.

Tartalom:

Bevezető

Amint bent, úgy kint

Mikor megy minden jól

Mikor megy minden rosszul

Gyakoroljuk az egyes témákat

Tudattalan minták és megrögzöttségek

Az energia a figyelmet követi

A belső szűrő és a régi félelmek újraértelmezése

Azt erősítjük, amire figyelünk

Átalakulásod naplója

Önszeretet

Fényes gondolatok

Bizalom

Találékonyság és ösztönösség

Félelem, nyomás és stressz

A test energiapályái

A megfelelő hang és a megfelelő pillanat

Ismerd meg közelebbről a bensődet

Állítsd magasabbra a lécet

Hogyan élesszük fel magunkban az egyetemes intelligenciát

Haladóknak

A megrendelés mögött rejlő megrendelés

Ismét jó viszonyban lenni a pénzzel

Megtanulni kibírni a boldogságot

A bölcsesség koronája

Az olvasók élményeiből

A szerzőről

Bevezető

Ennek a könyvnek a gyakorlatai segítenek jobban megvalósítani az univerzális megrendelésekről szóló műveim mondanivalóját. Az egyszeri olvasás ugyanis többnyire még nem hoz magával akkora változásokat, amekkorát az ember szeretne.

A gyakorlatok meglehetősen sokfélék, és több oldalról közelítik meg a kérdést. Természetesen nem kell egyszerre elvégezned az összeset, hiszen az elég megterhelő lenne, és pont az ellenkező hatást érnéd el vele. A választék inkább arra szolgál, hogy kiválaszthasd, amire éppen szükséged van, és valahol elkezdd. Amikor aztán az első változásokat észreveszed, kényelmesen kikeresheted, hogy melyik gyakorlattal szeretnéd folytatni.

Találsz majd egyszer használatos gyakorlatokat, és olyanokat is, amelyek mindennapos használatra valók. Némelyikük túlnyomórészt szellemi feladat, mások érzelmi gyakorlatok, vagy éppen a megváltoztatásra váró régi szokásaidat és viselkedési mintáidat (az az automatikus, hosszú távra szóló megrendeléseidet) célozzák meg. Biztosan meg fogod találni a kedvedre valót.

A gyakorlatokat kísérő lábjegyzetekben nyújtok némi magyarázatot is, [*( és )* közti rész a lábjegyzet a javított könyvben.] azoknak a kezdőknek a kedvéért, akik még nem olvasták az írásaimat. Igaz, hogy ezeket már a régebbi könyveimben is megírtam, de a megértéshez szükség lehet rájuk. Persze, aki még emlékszik rájuk, az a lábjegyzeteket nyugodtan átugorhatja.

Kívánom, hogy a játékos gyakorlatokban örömödet leld, és a “forró drótot” a “fentiek” felé mihamarabb kiépítsd!

Bárbel

Amint bent, úgy kint

Emlékeztetőül: az Univerzumtól rendelni annyit tesz, mint saját magunkat kinyilvánítani. Hiszen amint bent, úgy kint, vagyis: a külvilág a bennünk élő dolgok tükre.

A legegyszerűbb, mindenki által ismert példa az, hogy aki csupa barátságosan mosolygó emberrel találkozik az életben, vélhetőleg maga is sokat mosolyog, méghozzá őszintén, szívből jövően. A jóakaratú környezetet ő maga teremtette a saját belső hozzáállásával. Aki pedig csupa rosszkedvű és agresszív emberrel találkozik, az valószínűleg saját maga is elégedetlen az életével és önmagával. Ezt sugározza magából, és a környezete is ezt tükrözi vissza - vagyis mindaz, amit maga körül tapasztal, a saját műve.

Szóval - hál’ istennek - már pusztán az a felfedezés is véget vethetne ezoterikus árnyéklétünknek, miszerint a másik ember a mi tükörképünk. Ezt az elméletet egyébként kortárs tudósok is alátámasztják, például Manfréd Spitzer, a televízióból ismert ulmi neurobiológus professzor, aki elmagyarázza, hogyan működik az agy a legújabb tudományos nézetek szerint. Vagy Joachim Bauer, a pszichoneuro-immunológia freiburgi professzora, akinek 2005-ben csodálatos könyve jelent meg a következő címmel: Miért érzem, amit érzel: intuitív kommunikáció és a tüköridegsejtek titka.

Azt írja: “Egy spontán, belső szimuláció formájában éljük át azt, amit mások éreznek.” A kutatók tudniillik úgynevezett tüköridegsejteket fedeztek fel az agyban. Amikor valaki valamit tesz vagy érez, fokozottan kezdenek működni az agyában bizonyos idegsejtek. Abban, aki ezzel a személlyel szemközt áll, ugyanígy működni kezdenek a tüköridegsejtek, és szimulálják, ami a másikban történik. Ez elegendő arra, hogy a szemlélő öntudatlanul és a szeme sarkából érzékelje a másik mozdulatait, mimikáját vagy hangsúlyát. A másik ember iránti intuitív érzék tehát a tudomány jelenlegi állása szerint a tüköridegsejtek szimuláló tevékenységének érzékelése.

Aki többet szeretne erről tudni, annak a legmelegebben ajánlom Joachim Bauer könyvét, amely közérthetően íródott, és végre szalonképessé teszi mindazt, amit az ősi hagyományok, bölcsességek és újabban a mentáltrénerek az intuícióról mondanak.

Persze azért akad még épp elég nézeteltérés. Mi, “alternatívok”, meg vagyunk győződve az éter létezéséről, még akkor is, ha a hagyományos tudomány erről továbbra sem akar tudni, habár a kvantumfizika felfedezései óta a tudósok tábora ebben a kérdésben erősen megoszlik.

A témához érdekes adalékot nyújt a Mi a csudát tudunk a világról1 című film (eredeti címe: What the Bleep do we know). Ebben 14 amerikai tudóssal (kvantumfizikusokkal, agykutatókkal, biokémikusokkal, orvosokkal, pszichológusokkal) készítenek interjút. *(Aki nem ismerné a filmet, az megnézheti az interneten a http://tudastar.googlepages.com/bieep oldalon.)*

Ők valamennyien meg vannak győződve róla, hogy részt veszünk saját valóságunk megteremtésében, hogy az Univerzum, amelyben élünk, végső soron mi magunk vagyunk, és hogy már a puszta megfigyelés is teremtő aktus.

Dr. Joseph Dispenza biokémikus és neurológus is “belső szimulációkról” beszél. Ő azonban a jelenségnek egy másik aspektusát említi. A filmben egy érdekes kísérletet említ: a kísérleti személlyel megnézetnek egy tárgyat, s közben megfigyelik, mely idegsejtek kezdenek el működni az agyában. Aztán a kísérleti személyt megkérik, hogy hunyja le a szemét, és képzelje maga elé a látott tárgyat. Az eredmény: ekkor is ugyanazok az idegsejtek kezdenek működni. Vagyis az agy nem képes megkülönböztetni egymástól a valóságos és az elképzelt, vagy akár csak szimulált dolgokat. Azt is Joachim Bauer írja, hogy a tudomány csak most kezdi felfedezni, hogyan tesz az agy különbséget a saját érzelmei és az idegen, szimulált érzések között.

A gyakorló ezoterikusok saját tapasztalataik alapján már évek óta használják a gyakorlatban is ezeket a felismeréseket. Az egyik szerzőtársam, a tréner, menedzser és sportoló Clemens Maria Mohr (nem vagyunk rokonok, a nevünk csak véletlenül ugyanaz) például mesélt nekem egy profi kosárlabdázókkal végzett kísérletről. Ebben először minden játékosnak százszor kosárra kellett dobnia, hogy az átlagát megállapítsák. Aztán három csoportra osztották őket: az első csoport tagjai naponta gyakorolták a kosárra dobást. A második csoport tagjai nyugágyban heverésztek, és elképzelték, amint egyik kosarat a másik után dobják. A harmadik csoport tagjai az idejük egyik felét mentális gyakorlással töltötték a nyugágyban, a másik felét pedig valódi gyakorlással a pályán.

Mit gondolsz, melyik csoport lett a legeredményesebb? A második. Ez volt az egyetlen csoport, amely edzéskor MINDIG a kosárba talált. Mivel az agy nem tudja megkülönböztetni egymástól a valóságos és az elképzelt edzést, ennek a csoportnak fejlődött a legjobban a finom motorikus mozgása, és ezzel arányban nőtt a biztos találatok száma.

Kanyarodjunk vissza a kezdeti gondolatunkhoz:

az, aki az életével elégedetlen, oly módon sugározza ezt magából, hogy elégedetlenségével az embertársait is megfertőzi, ennélfogva az ő arcuk is ezt fogja tükrözni. Spirituális és trénerkörökben azt mondjuk ilyenkor, hogy a rezonancia törvénye lépett működésbe: az alacsony belső rezgések alacsony rezgésű külső eseményeket eredményeznek. Más szóval: a rossz hangulatom öntudatlan megrendeléssé válik, amire a világegyetem a külvilágban is ugyanezt a minőséget tálalja elém.

A legújabb tudományos felfedezések alapján azt is mondhatnánk: az elégedetlenség azokból, akik találkoznak vele, ugyanennek az érzésnek a szimulációját váltják ki, így rontja el a kedvüket. Ráadásul a tudatalattink pontosan tudja, hogy az imént még jó kedvünk volt, és azt is tudja, honnan jött a rosszkedv “vírusa”. A hangulat elrontását rossz néven veszi, s ezért még barátságtalanabbul reagál arra, aki mindezt okozta.

Tanulság: ha barátságos arcokat akarok magam körül látni, akkor igyekeznem kell jóindulatú légkört teremteni magamban. Hogyan? Többek között erről szól ez a könyv.

Mint mindennek az életben, annak is több oka lehet, ha nem sikerül rendelni az Univerzumtól. A következő fejezetből ezek közül vizsgálunk meg jó párat. És mindegyikhez javaslunk néhány gyakorlatot is, amellyel jobb eredményeket érhetünk el.

Mikor megy minden jól

Akkor rendelhetünk igazán eredményesen az Univerzumtól, ha…

* szeretjük magunkat, és meggyőződésünk, hogy ez “kijár nekünk”.

* a figyelmünket általában az élet szép dolgainak szenteljük, és hálásak vagyunk.

* pontosan ismerjük és meg tudjuk fogalmazni a vágyainkat és céljainkat.

* a megrendelésünket túl sok töprengés nélkül, könnyedén, félig-meddig játékosan adjuk fel.

* minden különösebb ok nélkül vagy egyszerűen csak örömünkben rendelünk.

* mások fesztelenül tudnak viselkedni a társaságunkban, és teljesen önmaguk lehetnek.

* meggyőződésünk, hogy az élet végül is a javunkat akarja.

* szeretünk élni.

* gyakran érezzük magunkat szorosan összeforrva a természettel, s benne minden élőlénnyel, valamint a többi emberrel.

* meg tudjuk bocsátani másoknak, hogy valamit hamarabb elérnek vagy valamiből bővebben részesülnek, mint mi.

* ösztönösen is találékonyan bánunk a hirtelen felmerülő ötletekkel (= meghalljuk, mit mond a szállítmányról hírt hozó követ).

* érezhető és eleven kapcsolatot ápolunk magunkban az egyetemes szellemmel.

* mindennap rendszeresen szánunk időt a kikapcsolódásra, a pihenésre, figyelünk testünk, lelkünk és szellemünk jelzéseire, amellyel nyugalmat és csöndet kérnek.

* vannak pozitív, erőt adó emberi kapcsolataink.

* olyan munkát végzünk, amely örömmel tölt el, mert ez is rengeteg erőt ad.

* gyakran használjuk a finomabb érzékszerveinket, és örömünket leljük benne.

* észrevesszük, hogy magunk formáljuk a sorsunkat, és a kudarcaink esetén elgondolkozunk azon, hogy 1. milyen belső állapotunk vezetett a szerencsétlen helyzet kialakulásához és 2. tehetek-e valamit, változtathatok-e valamin magamban azért, hogy javuljon a helyzet.

* a személyiségünk fejlődése és a belső “rendrakás” örömet okoz, és rendszeresen foglalkozunk vele.

* nagyobb kívánságokat és álmokat is megengedünk magunknak, sőt lehetségesnek is tartjuk őket.

* meggyőződésünk, hogy mindenkinek megvan a lehetősége a boldog és sikeres életre.

* rendíthetetlen optimizmussal kitartunk a céljaink mellett, és megvalósítjuk őket az életünkben.

Fontos, hogy tisztában legyünk vele: nem kell megtanulnunk az Univerzumtól rendelni, más szóval a bensőnkkel a külvilágot alakítani, mert eleve ezzel a képességgel születtünk. Tehát a belső állapotunkkal elkerülhetetlenül befolyásoljuk a körülményeinket. És ezt a tüköridegsejtek felfedezése óta vitatni sem lehet, ez ugyanis tény. Abban viszont nem sikerült a spiritualitásnak és a tudománynak megegyeznie, hogy ez a befolyás meddig terjed.

Azt mondják, a viselkedésünk 90 százalékig automatikus. Automatikusan megyünk, automatikus a legtöbb mozdulatunk, még autóvezetés közben is automatikusan váltunk és kormányozunk néhány órán belül. És vélhetőleg a gondolataink is ugyanilyen automatikusak. Állítólag ötvenezer gondolat fut át naponta az agyunkon. És ebből mennyinek vagyunk tudatában? Mennyiről döntünk tudatosan, és mennyi bukkan fel csak úgy, magától? Mindennap új és meglepő érzéseink vannak, vagy automatikus a legtöbb érzelmi folyamatunk is, s a mai hangulatunk olyan, mint a tegnapi vagy a múlt heti? Mindennek teremtő ereje van. Ez teremti meg a környezetünket.

Tehát a belső állapotunk és az automatizmusaink is közrehatnak abban, ahogyan a másik emberrel viselkedünk. Mindegy, milyen barátságosan mosolygunk, ha egyszer a másik titokzatos tüköridegsejtjei mindig elárulják, mi az igazság. Vagy legalábbis többnyire. A kutatók már arra is rájöttek, hogy a tüköridegsejtek az egyén tapasztalatai és beállítottsága szerint “fordítják le” a jeleket. Vagyis szimuláljuk ugyan magunkban a másik érzéseit és tetteit, de a saját habitusunknak megfelelően egy kissé át is alakítjuk őket.

De hát ezt mindenki tudja: ha a hangulatunk valamilyen oknál fogva a padlón van, érzékenyebben reagálunk mindenre, és azt is magunkra vesszük, ami nem is nekünk lett szánva. Ugyanígy érezzük azt is, hogy a másiknak rossz a kedve, amikor érzékenyebben reagál. Ezzel szemben a szerelmeseket csupa kedves ember veszi körül, egyrészt azért, mert varázslatos rezgésük átragad a környezetükre is, másrészt pedig azért, mert minden negatív dolgot kiszűrnek és figyelmen kívül hagynak.

“Amilyen az adjisten, olyan a fogadjisten” - szokta mondani a nagymamám. Ő is tudja, hogy mi magunk vagyunk a felelősek azért, ahogyan az embertársaink reagálnak ránk. És ebben csak hét százaléknyi szerepet játszanak a szavaink, amint az Albert Merhabian gyakran idézett tanulmányából kiderül. Szerinte a válaszreakció 55 százalékban a testbeszéd, 38 százalékban a hanglejtés számlájára írható.

Érdemes megnézni e tekintetben a német Karrier Klub évkönyvét, amely minden évben közöl ötszáz, más-más területen sikeres személyiséggel készített interjút. A válaszokat statisztikai elemzés alá vetik, s a könyvben az elemzés eredményét is közlik. A megkérdezettek nagy százaléka azt mondta, hogy a sikerében fontos szerepet játszott a megérzés. Persze tájékozódtak a trendekről, a divatról, a változásokról, az esélyekről és a kockázatokról, de ebben az információáradatban mindig a megérzésüké volt az utolsó szó.

Ugyanitt olvashatjuk azt is, hogy a siker sokkal kevésbé függ a képzettségtől, a szaktudástól, a szociális környezettől vagy a kezdő tőkétől, mint gondolnánk. A 2005-ös évkönyv előszavában ez áll:

“Nem vár túl sokat a szakmai életétől? Meg fog lepődni azoknak a karrierjén, akiket az iskolában butának könyveltek el, akik tőke, kapcsolatok és szerencse nélkül kezdték, cseppet sem ígéretesen, de mégis sikert értek el, s mára társadalmunk oszlopos tagjaként tesznek a közös értékeinkért.”

Abban, ahogyan másokkal bánunk, gyakran fontos szerepet játszanak a szociális és a lelki tényezők. Az illető szociális képességeitől és az én őbenne tükröződő lelkiállapotomtól függ, hogy a főbérlő, a vevő, a szállító, a főnök, a beosztott, a barát, a család stb. kedvezően reagál-e rám és a kívánságaimra.

Ha azt szeretném, hogy másképpen reagáljanak rám az emberek, akkor nem az ékesszólásomat kell latba vetnem, hanem magamban kell rendet teremtenem. Attól a perctől kezdve, amikor önmagam megtagadása helyett szeretni kezdem magamat, s ez a szeretet a hangomból, a mozdulataimból, az arcjátékomból is sugárzik, az emberek is elkezdenek kedvesebbek lenni velem.

A saját hozzáállásom nagyban befolyásolja a másokhoz való viszonyomat, és ezen keresztül azt is, hogy miként viseltetnek velem szemben, mit nyújtanak magukból és mit nem a többiek. Vagyis a bensőmmel teremtem meg a főbérlő, a főnök, a kollégák, a szerelmem és az összes többi ember rólam szóló reakcióját. A fennakadások és a kudarcok nagyon ritkán múlnak azon, hogy nem a megfelelő személlyel találkoztam. A bensőmmel ugyanis bárkit kedvező vagy kedvezőtlen reakcióra hangolhatok magammal szemben.

Ez az a minimum, amit még a szkeptikusok sem vitathatnak. *(A Mohr-módszer című könyv (Bioenergetic Kiadó, 2006) részletesen foglalkozik azokkal a tudat alatt működő erőkkel és mechanizmusokkal, amelyeket most csak röviden említek. Akik már jártasak a szellemi erőkkel való bánásmódban, azoknak természetesen nem szükséges újraolvasniuk ezt a könyvet.)* A maximum pedig az az állapot, amikor magamban eggyé válok a világegyetemmel, amikor kívül-belül, akár egy táncban, összeolvadok az univerzális énemmel. “Aki elérte azt, hogy már nincsenek elvárásai, s az egója, ha úgy akarja, megnyugszik és elfogad, aki magában az életben mélyed el, az már nem vét el semmilyen külső célt”, írja Eugen Herrigel Az íjászat zen művészete című könyvében. Teremtő erőm akkor éri el a csúcsát, amikor az univerzális énem a földi testemben teljesen kibontakozik.

Ezen a ponton persze megoszlanak a vélemények, mert a kételkedők szerint ilyen “univerzális én” egyszerűen nem létezik, és kész. Neked is el kell hát döntened, hogy miben szeretnél hinni, vagy mit szeretnél legalább kipróbálni. Talán ismered azt az állapotot, amikor megfeledkezel térről és időről, és teljesen átadod magad annak, amivel éppen foglalkozol. Talán az is előfordult már veled, hogy ebben az állapotban olyan ötletek és sugallatok leptek meg, amelyekre magad sem gondoltál volna. Vagy egyszerre úgy tudtad irányítani a dolgokat, hogy minden csodálatosan összevágott, jobban, mint remélted volna. Amikor egyszerre meglepő véletlenek kezdték összehangolni a dolgok folyását. Amikor az Univerzum egymás után megadta, amire vágytál, s te érezted, hogyan áramlik benned az élet ereje.

Eugen Herrigel a fentebb idézett könyvecskében (az ötvenes évek egyik klasszikus művében) ezt írja: “Amikor az íjász, évek óta a tökéletességen fáradozván, végül minden tudatos igyekezetet elfeled, és szándékosság nélkül, tökéletesen lövi ki a nyilat, >amiként a hó a bambusz levelén lecsúszik<, akkor felfedezte a nyilazás >művészet nélküli művészetének<, a zennek, sőt, mondjuk ki: az élet művészetének a titkát.”

Eugen Herrigel Heidelbergben és Japánban volt filozófiaprofesszor, és sok éven át tanulta az íjászat művészetét egy zen-mestertől, aki még sötétben is képes volt a fekete célt eltalálni, majd egy másik nyílvesszővel az elsőt kettéhasítani. A mester csodálkozó tanítványának mindig elmondta: művészete abban áll, hogy nem ő lő, hanem az ő teste által történik a lövés.

Mifelénk is lakik egy ilyen íjász. Ő mesélte, hogy a nyílvessző kilövésekor az egyszerűség kedvéért sokszor lehunyja a szemét. Ugyanis így talál célba a legjobban.

A kívánásnak is ez a legtökéletesebb módja. Veleszületett tehetsége ez az embernek, amint mondtam, amely gondoskodik róla, hogy a belső szellemiség a külvilágba kivetülve megtestesüljön, és valamennyi gondolatunk, legyen bár tudatos vagy tudattalan, megrendeléssé váljék. Egy profi megrendelő ezt tudja, mint ahogyan azt is, hogy sikerre akkor számíthat igazán, ha a zen-íjászhoz hasonlóan hagyja, hogy rajta keresztül történjenek a dolgok. Így sokkal többet elérhet annál, mint hogy embertársai hangulatát és reakcióit befolyásolja.

Azt, hogy ma már nemcsak a ritka kiválasztottak vagy zsenik kiváltsága, hanem mindenki számára elérhető cél ennek az állapotnak az elérése, mi sem mutatja jobban, mint Clif Sanderson új-zélandi szellemi tanító példája. Foglalkozása szerint ő valójában gyógyító, ám ezzel a kijelentéssel csak akkor ért egyet, ha mi is egyetértünk azzal, hogy minden ember gyógyító. “Aki él, az automatikusan gyógyít is” - mondja. Ehhez a szakmához szerinte semmi más nem kell, mint a másokon való segítés szándéka, és annak a ténynek az elismerése, hogy nem az ember gyógyít, hanem rajta keresztül történik meg a gyógyítás.

Tehát megint itt tartunk. Clif a maga módszerét “mély lazításnak” nevezi. Összesen csak annyit tesz, hogy megfogalmazza a szándékát. Például azt, hogy szeretne a betege szolgálatára lenni, és őt az egészséggel “megfertőzni”. Ezt követően gondolatban lazítani kezd az “egység (vagy Isten, az Univerzum stb) erőterében”, miközben éberen kitart ama szándéka mellett, hogy ezzel az erőtérrel lehetőleg mély kapcsolatban marad.

A betegség és a rosszkedv is lehet fertőző. Az Univerzum energiájával fennálló kapcsolat azonban ugyanilyen ragályos! Ha az Univerzum szellemével szoros kapcsolatban álló ember ül mellettem, s azzal a szándékkal érint meg, hogy engem is magával ragadjon, akkor annyira felfokozhatja az öngyógyító erőimet, hogy a betegségem elmúlik.

Clif ezt már világszerte sokszor bebizonyította. Többek között öt éven át dolgozott csernobili gyermekkórházakban, ahol a betegeket ezzel a mély lazítással kezelte. Az orosz egészségügyi minisztérium Gulperin-díjjal tüntette ki az orvostudomány szolgálatában nyújtott teljesítményéért.

Amikor Clif az első gyermekkórházba megérkezett, ott 12-15 gyermek halt meg hetente a csernobili atomkatasztrófa következtében. Clif kezelését követően a gyermekek körében a halálesetek száma rövid időn belül heti háromra esett vissza! Ő maga pedig soha a legkisebb károsodást vagy sugárfertőzést sem szenvedte, noha öt évig élt ebben a körzetben, és táplálkozott. a fertőzött étellel. *(Clifről a www.intention-inaction.com weboldalon olvashatni többet.)*

Sikerei ellenére ez a gyógyászati módszer sem egyéb, mint egy rezonanciás jelenség. Az egyetemes szellemben és az egység mezőjében rejlő hatalmas lehetőséget szinte alig lehet egy feszült, rettegő, dühös vagy erősen kételkedő betegre átruházni. Nem szabadulhatunk meg tehát önnön felelősségünk terhétől, még akkor sem, ha a világ legjobb gyógyítójához megyünk. Belső világképünk dönt arról is, hogy az élet és az egyetemes szellem ajándékait egyáltalán elfogadjuk-e.

Igazából mindenki felkeresheti magában a benső csöndességnek ezt a helyét, ahol a világmindenséget betöltő szellemiséggel találkozhat, s annak gyógyító erejét másokkal is megismertetheti. Kivált az édesanyák tehetik ezt könnyen:

ha anyuka vagy, s a gyermeked beteg vagy rosszul alszik, végezz csi-kung gyakorlatokat vagy meditálj a gyerekszobában, keresd fel bensőd mágikus erővel bíró csöndjét. Ehhez csupán annyit kell tenned, hogy figyeled, hogyan áramlik a lélegzeted, s közben a szívedben lakó szeretetre koncentrálsz. Ki is találhatsz magadnak egy meditációt. Minél jobban el tudsz mélyedni közben, annál nyugodtabban alussza végig az éjszakát gyermeked.

Mikor megy minden rosszul

Esetleg azért nem sikerül rendelned az Univerzumtól, mert…

* az öntudatlan viselkedési mintáid és a megrögzöttségeid megakadályozzák, hogy a kívánságod teljesüljön.

* az az érzésed, hogy a megrendelt dologra feltétlenül szükséged van, és görcsösen ragaszkodsz hozzá, hogy megkapd. Csakhogy a félelmed útját állja az energia áramlásának, és ezzel a megvalósulás lehetőségének is. Ez történik akkor, amikor mindenáron biztosra akarunk menni, amikor valamit érvényesíteni akarunk, vagy el akarunk kerülni, vagy nem vagyunk hajlandók tudomást venni az érzéseinkről.

* túl gyakran összpontosítasz arra, amit el akarsz kerülni, így nem figyelsz eléggé arra, amit el akarsz érni. Ezzel azonban - mivel az energia a figyelem irányát követi - pontosan azt vonzód magadhoz, amit nem szeretnél.

* belső szűrőd csak a problémákat láttatja meg veled az életből, így a legjobb lehetőségek mellett is vakon elsétálsz.

* nem szereted magadat. Némelyek számára csekélységnek tűnik, pedig ez az egyik lényegi oka annak, ha a megrendelés nem teljesül.

* mások fárasztónak találják a stílusodat, és ki kell pihenniük, ha közösen csináltak veled valamit (lásd később az önszeretetet erősítő gyakorlatot).

* nem elég fényesek a gondolataid, nem bízol eléggé.

* nem vagy elég találékony és ösztönös.

* a félelem, a nyomás és a stressz kiirtja belőled az intuíciót.

* túl régóta nem használtad a tested energiapályáit.

* nem találod el a megfelelő hangot vagy az alkalmas pillanatot a rendeléshez.

* a kifinomult érzékelést csak hallomásból ismered, és nem is tudod, hogy milyen érzés.

* az egód és az eszed túl sokat okoskodik. Nem tudod, hogyan csendesítsd el őket, és fogalmad sincs, mire vágysz valójában, a szíved mélyén.

* eszed ágában sincs felelősséget vállalni az életedért, és mindazért, ami eddig történt veled.

* nem tudod, hogyan add magadat, és nem vagy képes a külvilágra a saját bensőd tükreként tekinteni.

* túlságosan odafigyelsz a külsőségekre és a külvilágban történő dolgokra, ahelyett, hogy befelé figyelnél.

* tévedésből a boldogtalanságodat ápolgatod és táplálod.

* túl kevésre becsülöd a saját vágyaidat és céljaidat.

* önkéntelenül is borús jövőt képzelsz el magadnak.

* túl kevéssé kötődsz az egyetemes szellemhez.

Gyakoroljuk az egyes témákat

Tudattalan minták és megrögzöttségek

Azt tanultuk, hogy ne higgyünk teremtő erőnkben, sőt még a gondolatát is naivnak és abszurdnak tartsuk. Nem csoda, hogy nem könnyű leszokni erről a fajta gondolkodásról.

Tehát valami újat szeretnék megtanítani a tudatalattinknak. De hogyan kezdjünk hozzá? Először is: tudjuk, hogy elalvás előtt és röviddel ébredés után különösen fogékonyak vagyunk mindenfajta átprogramozásra. Ellazult állapotban, szinte félálomban ugyanolyan hullámokat bocsát ki magából az agyunk, mint gyermekkorunkban. A gyermekek pedig nagyon könnyen fogadják be az újat, s mint az köztudott, gyorsan is tanulnak. Persze, azért ne beszéljük be magunknak, hogy amit a gyermek annak idején nem tanult meg, azt később a felnőtt már nem pótolhatja. Ha ugyanis kellőképpen motivált, és a tanulást lazítással és a rövidesen ismertetett gyakorlattal kombinálja, még mindig kiválóan megtanulhat mindent, amit akar.

Létezik egy újfajta tanulási módszer, a szuggesztopédia. Követői azt mondják, hogy csak az emberek 7 százaléka képes csupán odafigyelés útján valamit megtanulni. Ha ehhez még vizuális benyomások is társulnak, az arány nagyjából 30 százaléknyira növekszik. Ez azonban még mindig azt jelenti, hogy az emberek több mint 50 százaléka nem tud mit kezdeni ezekkel a tanulási módszerekkel. Tegyük hozzá azt is, hogy nyomás alatt, stresszhelyzetben vagy rettegve senki sem tud tanulni. Erre egyébként Joachim Bauer is kitér a tüköridegsejtekről szóló könyvében. Leírja, hogy ezek az idegsejtek a stressz, a nyomás és a félelem időtartama alatt nem működnek tükörként, s ez a tanulási képességet is blokkolja. A témáról a legpontosabban Spitzer professzor fogalmaz publikációiban. *(Megtalálhatók az alábbi weboldalon: www.wissenvomlernen.de.)*

Ez magyarán azt jelenti, hogy az iskolák valójában inkább gátolják a tanulást. Főként akkor, ha a gyerekekre a röviden csak PISA-ként (Programme for Internationa! Student Assessment) ismert Nemzetközi Tanulói Teljesítményértékelési Programmal csak még nagyobb nyomást gyakorolnak, és ezzel a tanulást még inkább akadályozzák.

Pedig nem is kell túlságosan messzire tekintenünk, ha jó példákat akarunk látni. Itt vannak például a skandináv országok. Az ő jelszavuk az, hogy “minden a kezdeten múlik”, ezért az iskola-előkészítőiket képzett pedagógusokból, pszichológusokból és terapeutákból álló csapat vezeti, ahol aztán 10-15 gyermekre három, magas szinten képzett nevelő jut. Ez minálunk elképzelhetetlen. E csoportokban a nevelők különféle gyakorlatokkal, játékokkal és képekkel bátorítják a gyerekeket arra, hogy megtanulják önmagukat és az érzéseiket jobban megismerni, felbecsülni, s így a későbbi életükben könnyebben megtalálják a számukra legmegfelelőbb szakmát. Erre ugyanis csak akkor lesznek képesek, ha reálisan látják magukat, és tudják, mi okoz nekik örömet.

Az a jó, ha a gyerekek örömmel fedezik fel magukat és képességeiket. Ezért a skandináv általános iskolákban nyolcadik osztályig egyáltalán nincs osztályzás! Ráadásul minden gyermeket arra bátorítanak, hogy elsősorban azoknak a tantárgyaknak szentelje magát, amelyek érdeklik. Aki tehát inkább angolt tanulna, annak nem kell annyit bíbelődnie a matekkal, mint az osztály matekzsenijének. Mindenki az érdeklődési körének megfelelően fejlesztheti a saját képességeit.

Ez akár ismerősnek is tűnhet. Úgy hangzik, mint a Montessori-módszer. “De ha nem kötelező, akkor senki nem fog megtanulni semmit” - jön a szokásos ellenvetés. “És hogy fognak majd leérettségizni?” - ez a szülők másik aggodalma.

Erre csak annyit mondhatok: “Biztonsági öveket bekötni, és kapaszkodni!” Finnországban ezen oktatási rendszer ellenére, vagy inkább ennek köszönhetően az iskolások 72 százaléka kerül be az egyetemekre. Pontosabban: a gyerekek 72 százaléka tanul tovább önszántából. És ami még meglepőbb: a tanárok száma emellett meglepően alacsony. Aki ugyanis a kezdet kezdetén nem tanul meg tanulni, az később már úgysem fog - mondják a skandinávok, és az iskola-előkészítőkbe invesztált tanerőt a felsőbb osztályokban megspórolják. És a sikerük őket igazolja. *(A skandináv iskolarendszerről Spitze - Schulen am Wendekreis der Padagogik (Csúcs - Iskolák a pedagógia fordulópontján) címmel Reinhard Kahl készített egy remek dokumentumfilmet, amely az interneten a www.reinhardkahl, de és a www.archiv-der-zukunft.de weboldalakon található.)*

Ami azt illeti, Németország például, a maga iskoláival, messze nem tud lépést tartani ezekkel az országokkal. Itt ugyanis csak a diákok 36 százaléka kezd felsőbb szintű tanulmányokba, és még közülük is sokan hullanak ki. A mi iskoláinkból olyan emberek kerülnek ki, akik nem ismerik és nem szeretik magukat.

De térjünk vissza a tudatalattinkhoz, amelynek, ugyebár, éppen valami újat akartunk megtanítani. Azt már tudjuk, hogy tanulni örömmel és élvezettel a legkönnyebb. A szuggesztopédiát azonban még nem tárgyaltuk végig. Pusztán akusztikai és optikai ingerek alapján csak kevesen tanulnak. Akkor hát miből tanulunk? A tanulnivalóval kapcsolatos saját tetteinkből, megmozdulásainkból és érzéseinkből. A szuggesztopédia módszereit hétvégi kurzusokon is tanítják. A résztvevők kapnak például egy verset, vagy - ami még rosszabb - egy húsz szavas, biztosítási szakfogalmakat felsoroló listát. Mindenkinek meg kell saccolnia, mennyi időre van szüksége a szöveg megtanulásához. A résztvevők elkeseredett sóhaj kíséretében általában egy, de inkább több órát jósolnak. Valójában azonban tíz perc alatt sikerül mindenkinek sok nevetéssel és tréfával tarkítva hibátlanul megtanulni kívülről mind a két szöveget. Vajon hogyan?

A szuggesztopédia módszere a versből és a szakkifejezések listájából egyaránt kis színdarabot farag, majd ezt a darabot a csoporttal eltáncoltatja, elénekelteti és előadatja. Ez némi találékonysággal mintegy tíz percet vesz igénybe, és minden erőlködés nélkül segít a húsz szakkifejezést egy hónapig vagy akár egy évig is észben tartani.

Ilyesmit teszünk most mi is.

Gyakorlat

Melyik az a kilenc mondat vagy minta, amelyet rögzíteni szeretnél a tudatalattidban? Írd le őket, és szedd rímbe, vagy fogalmazd meg könnyen megjegyezhető mondatok formájában. Ötletadóul álljon itt az előadásaim hallgatóitól néhány példa:

* “Az egészség jó példa, követem is én még ma.”

* “Minden beteg örvendhet, még új foga is kinőhet.”

* “Ha barát vagy, és ha barátra lelsz, nincs nagyobb kincs, amivel útra kelsz.”

* “A lelkem rendben, szárnyal a kedvem.”

* “A tanulás könnyen megy, olyan, mint az egyszeregy.”

* “Magamat szeretve más mért ne szeretne?”

* “Kicsi és nagy, idenézz, hozzám záporoz a pénz.

Jó, ha a jelenethez kéznél van egy egész alakos tükör, vagy legalábbis az otthon fellelhető legnagyobb tükröd is. De egy barátoddal közösen is végezheted a gyakorlatot. Az előadásaimon ötös csoportokban játsszuk el ezeket a jeleneteket. Így a négy másik résztvevő látja, hogyan adják elő a “darabját”, mivel a csoport közösen eljátssza mindenkinek a jelenetét. Itt tehát a többiek vállalják a tükörképünk szerepét.

Odaállsz tehát a tükör elé, és kitalálsz egy olyan mozdulatot vagy kis jelenetet, amellyel ki tudod fejezni a mondatodat. Valamit, amit könnyen meg tudsz jegyezni, ami jól kifejezi az üzenet lényegét. Aztán eltáncolod, -énekeled, -tapsikolod és -ugrabugrálod a tükör előtt az új mintádat, s ezzel kiválóan az emlékezetedbe is vésed. A tananyagba ugyanis beépítetted a hallást, a látást, a mozgást, a cselekvést és a játékos lazítást (táncolást, éneklést). Próbáld csak meg ezt az egészet újra elfelejteni! Ugye, hogy nem tudod? Jó, mi?

A kérdés csak az, mit táncolsz el magadnak a tükör előtt másnap reggel és a jövő héten reggel. Remélhetőleg nem azt, hogy alig-látok-ki-a-fejemből-mintha-kalapáccsal-ébresztettek-volna-már-megint-reggel-van-kinek-van-kedve-most-táncolni?!

A jópofa és ötletes jelenetek üzenetét akkor sem felejted el többé, ha csak egyszer láttad őket, hiszen az ilyen jelenetek jelentik a tanulás természetes útját-módját. De azért eltart egy kis ideig, amíg a tudatalattid átáll a jelenet tartalmára. Minél több érzékszerveddel és minél nagyobb átéléssel végezted a gyakorlatot, annál gyorsabban.

Aztán, ha egyszer reggel arra ébredsz, hogy az első érzésed vagy gondolatod a jelenetből ered, megnyugodhatsz, mert sikerült: elsajátítottad, amit meg akartál tanulni. Addig is minden reggel és este eljátszhatod a tükör előtt a jelenetet. Tedd meg akkor is, ha csak fél percig tart mondjuk háromszor elénekelni és eltáncolni az általad költött sort, így annak üzenete egyre természetesebbé válik a tudatalattid számára.

Az energia a figyelmet követi

Többnyire mire szoktál figyelni napközben? A kellemetlen dolgokra és arra, ami nincs, vagy inkább az élet apró ajándékaira és örvendetes oldalára? Tudsz róla, hogy régen még a királyoknak és a császároknak sem volt folyóvizük, központi fűtésük és villanyfényük? A televízióról, a mosógépről és az autóról már nem is beszélve. Te jobban élsz, mint az utolsó kínai császár. Hálás vagy érte? Vagy nyafogsz, mert nem tetszik a fürdőszobában a csempe?

Clemens Maria Mohr (már említett tréner-és szerzőtársam) nagyon szép példával jellemzi a figyelem erejét: képzelj el egy 100 méter széles sípályát, gyönyörű, friss hóval, simára gyalulva. Fent, a pálya tetején áll a kezdő síelő, a pálya közepén pedig egy magányos fa. A kezdő félve sandít a fára. Vajon ki fogja tudni kerülni? Igaz, hogy mindkét oldalon 50 méternyi helye van, de fogalma sincs róla, hogyan kell bevenni a kanyart, és egy rejtélyes mechanizmus a mozdulatait úgy irányítja, hogy egyenest a fának rohan. Hát ez a figyelem törvénye.

Ajánlatos tehát sürgősen elkezdenünk arra figyelni, amit az életben el szeretnénk érni, ahelyett, hogy arra koncentrálnánk, amit el akarunk kerülni. Ugyanez a szabály természetesen ennél fontosabb és reálisabb határok között is érvényes. Ha a pálya csak három méter széles, és meredek lejtő van mindkét oldalán, hasznos lehet, ha mégis szentelünk némi figyelmet a fának és a mellette elvezető útnak is. Máskülönben előfordulhat ugyanis, hogy mesterien kikerüljük ugyan, ám egy vastag ág az arcunkba csapódik, csak azért, mert nem akartunk odanézni. Ennek pedig már semmi köze a spirituális bölcseletekhez, ez inkább egyszerű elfojtás.

Tudom, hogy megint megfogalmazódott benned egy kérdés. A két példa közötti különbség egyszerű volt, és nagyon világos. De mi van akkor, ha a pálya, mondjuk, tíz méter széles, a fa pedig egy öt méter vastag ősfenyő? Másképp fogalmazva: hol a határ aközött, hogy bölcsen a jó dolgokra figyelünk vagy hogy egyszerűen letagadjuk a rosszat?

A válasz egyszerű: csupán istenadta józan eszünkre és a saját megérzésünkre kell bízni magunkat. Gondold végig, mi tűnik jó megoldásnak, és ha kételyeid lennének, képzeld magad elé a lehetőségeidet, s arra figyelj, hogy melyik tölt el jobb érzéssel. Az értelem is Istentől való (lásd a “Hogyan élesszük fel magunkban az egyetemes intelligenciát” című fejezetet), ezért nem megvetendő. “Segíts magadon, Isten is megsegít” - így szól a mondás. “Használd istenadta tehetségedet, s a többit megkapod” - hallhatjuk néhány vallási és sok spirituális tanítótól.

Az “istenadta tehetség” a képességeidet jelenti. Abban a tudatban pucolod-darabolod a zöldséget, és öntöd rá a szószt, hogy alantas tevékenységet végzel? “Furcsamód” egészen másképp fog ízleni az étel, ha olyan ember aprítja és ízesíti szósszal ugyanazt a zöldséget, aki becsüli és örömmel végzi, amit tesz. Vannak kolostorok, ahol csak a legtisztább és legbölcsebb szerzetesek készíthetnek ételt a többiek számára, mert csak ők képesek hozzáfőzni a szeretet egyetemes energiáját.

Röviden: az eszed és az érzéseid együtt megsúgják neked, hol a határ, és mikor hová irányítsd a figyelmedet. Minél jobban megbecsülöd őket, annál inkább ízlik majd az étel, vagyis annál több egyetemes erő áramlik a tetteidbe.

A belső szűrő és a régi félelmek újraértelmezése

Ez a téma szorosan összefügg a figyelem irányításával. Az, amire gyakran odafigyelsz az életben, gyorsan öntudatlan és magától működő szűrővé válik benned.

Nézz körül egyszer magad körül, és számold össze, hány sárga dolgot látsz. Aztán hunyd le a szemed, és… Hoppá, most látom csak, hogy ez a gyakorlat írásban nem végezhető! Na jó, akkor készíts magadnak egy szemellenzőt, vagy egy távcsővé összetekert újságon keresztül nézd e sorokat úgy, hogy magad körül semmit se láss.

Emlékszel még, mi minden volt sárga? Nem? Mondhatom, szép! Hát mire való az emlékezeted?

Vedd el a szemed elől az újságtekercset.

És mi a helyzet a piros dolgokkal? Hány piros dologra emlékszel? Nem ér lesni! Gondold végig őket, aztán nézz körül, hogy valójában hány piros dolog van még.

Valószínűleg kénytelen leszel megállapítani, hogy nem sok pirosat vettél észre, mert a belső szűrőd a sárgára volt beállítva. Ez az életben is így van. Ha a belső szűrődet arra állítod, hogy:

“Az élet óriási ajándék”, akkor minden sarkon ajándékba botlasz, amely terád vár. Ha viszont arra, hogy: “Már a szüleim sem kaptak semmit sem ajándékba, mindenért keményen meg kellett küzdeniük”, akkor simán küzdhetsz, harcolhatsz és kínlódhatsz tovább.

Minthogy a szűrők abból születnek, amire a figyelmedet irányítod, a következő gyakorlatok éppúgy vonatkoznak a “jó dolgokra figyelés”, mint “a kívánt szűrő beállításának” témakörére.

“A” gyakorlat

Ha egy problémát kell megoldanod (például kikerülni a széles pályán a fát), gondold végig, mit szándékozol tenni, mérlegeld a kockázatokat, és figyelj a kívánt eredményre, amelyet le is írhatsz magadnak, vagy kitalálhatsz rá egy kis jelenetet.

“B” gyakorlat

Ha újra be szeretnéd állítani a belső szűrődet, igyekezz becsülni az élet apró dolgait, és légy értük hálás. Érezd úgy magad, mintha te lennél a legújabb kínai császár. Neked még jobb dolgod is van, mint a régieknek. Örülj ennek, és örülj a lehetőségeidnek. Engedd, hogy új szokás és új minta váljék abból, hogy mindenütt észreveszed a szépséget. Akár készíthetsz is esténként egy listát az aznapi “szép és örömteli apróságokról”, sőt, ezeket esetleg egy külön naplóba is feljegyezheted.

“C” gyakorlat

Az élettől mindig a legjobbat várd. Ha mégsem így alakulna, vagy túl sokáig tartana, legalább addig is jól érezted magad. Ráadásul szemrehányást sem kell tenned magadnak, amiért azt a kis jót is elrontottad az aggodalmaiddal. Pompás érzés tudni azt, hogy te megtettél minden tőled telhetőt. Ezzel szemben gyötrő dolog arra gondolni, hogy a dolgok talán azért alakultak rosszul, mert te magad mulasztottál el esélyt adni az életnek.

Az ember elvárásai hatalmas erővel bírnak. De erről éppen eleget írtam a többi könyvemben.

D” gyakorlat

Lapozgass színes magazinokat vagy leveleket, naplókat vagy régi fényképalbumokat, és figyeld, hogy eközben milyen érzések merülnek fel benned. Ne hagyd figyelmen kívül a negatív érzéseket sem, ezeket is tudatosítsd magadban. “Aha, szóval ilyen érzés is van bennem.” Bármilyen kellemetlen legyen is, amit érzel (félelem, irigység, undor, kisebbrendűségi érzés, zavarodottság, indulatok), alaposan vizsgáld meg, aztán gondolatban öleld magadhoz, és szeresd.

Nem is lennél ember, ha nem lennének benned ilyen érzések is. Ha a negatív érzéseidnek is engeded, hogy olyanok legyenek, amilyenek, ha képes vagy szeretettel elfogadni őket, akkor 1. elvesztik fölötted a hatalmukat, 2. nem fogják negatívan befolyásolni a tudattalan szűrőidet és 3. időközben meg is szűnnek. Egyszerűen azáltal, hogy érzed és elfogadod őket.

Nem kell ebből a gyakorlatból nagy ügyet csinálni, akár szokásoddá is teheted, hogy a hétköznapok folyamán felbukkanó negatív érzéseidet így kezeld. “No nézd csak, milyen helyes kis irigységet és utálatot találtam…!” Érezni, érezni, érezni, ez a lényeg, minden vonatkozásában átérezni, aztán magadban szeretettel elfogadni.

“Isten hozott téged is. Belőled is látom, mennyire eleven vagyok.”

Ha elfojtjuk őket, a kellemetlen érzések csak fokozódnak, míg ha elfogadjuk és a tudatosság fényében megvizsgáljuk, elapadnak. Ezt a gyakorlatot (vagy valami hasonlót) “nagyban” is csinálhatjuk a szemináriumokon vagy egy terapeutával közösen - és közben életünk fontos témáin is dolgozhatunk. Tudjuk, hogy lassú víz partot mos, és a vízcsepp is kivájja a sziklát - a sok apró kis érzés sok kis elfogadása végül egy nagy egésszé áll össze. Neked pedig van időd. Méghozzá temérdek időd van. Ha ebben az életedben nem kerül sor a megvilágosodásra, akkor majd sor kerül a következőben. Minek izgatnád hát magad?

A tapasztalatok szerint a rendelések már abban a pillanatban sikeresebbé válnak, amikor rálépsz a belső felszabadulás útjára, a saját magadhoz vezető útra. Az Univerzumtól történő rendelés tehát nem ok arra, hogy az ihlet kedvéért bármit is erővel csikarj ki magadból. Ehhez bőven elég, ha egyszerűen nekifogsz. Az egyetlen, ami nem elég: ha csak olvasgatsz róla, és aztán nem teszel semmit.

Azt erősítjük, amire figyelünk

A figyelem témakörének ez a másik aspektusa. Azt, amire figyelünk, nemcsak delejesen vonzzuk, hanem erősítjük és gyarapítjuk is.

Próbáljuk csak ki. Most, ebben a pillanatban szorít az idő vagy stresszel valami? Vélhetőleg nem, hiszen akkor éppen nem olvasnád ezt a könyvet. Próbáld most felidézni, hogy milyen volt, amikor szorított az idő vagy stresszes helyzetben voltál. A tested melyik részén érezted a legerősebben a stresszt? Lehetőleg pontosan fogalmazd meg.

Hadd találjam ki: nem felejtettél el valami fontosat, amit még el kellett volna intézned, mielőtt kényelembe helyezed magad az olvasáshoz? Nem kell gyorsan felugranod, hogy elintézd? Vagy nem érzed magad egy kicsit feszültebbnek, mint az imént?

Amikor egy érzésedre figyelsz, az erőre kap ettől, és növekszik. Ezért nem is létezik objektív megfigyelés. Mert már maga a megfigyelés is teremt. Amikor valami mást kezdesz el figyelni, onnantól ezt a mást erősíted.

Ezt fogjuk tenni most a második kísérletünkben is. Tekints most ismét magadba, és idézd fel életedben a tökéletes, élvezetes ellazulás pillanatát. Valamilyen emléke vagy elképzelése mindenkinek van arról, hogy milyen érzés a tökéletes nyugalom, ellazultság, belső békesség és oldottság. Találsz magadban ilyen emléket? Milyen érzéssel tölt el most? A tested melyik részén érzed a legerősebben ezt az érzést? írd le, lehetőleg pontosan, minden részletében.

Ha kész, levonhatod belőle a következtetéseidet. Erősítette benned, a stresszt a stresszes érzések megfigyelése? És amikor a nyugalmat és az oldottságot kerested tested jelei között, az erősítette ezeket az érzéseket? Érzed, hogy a megfigyelés mennyire teremtő tett, amely akár a valóságot is megváltoztatja?

Gyakorlat

A környezetedben valakinek rossz kedve van, s te érzed, ahogyan árad belőle és terjed ez a rosszkedv. Álld útját azzal, hogy tudatosan arra összpontosítasz, milyen érzés a saját középpontodban állni, nyugodtan és oldottan. A szeretetedet kereső és éppen nem találó embertársad érzése vélhetőleg tudattalanul keletkezett. Te a tiédet tudatosan teremtetted. Nagyobb is az ereje. Szétárad belőled. Ezt abból érezheted, hogy a másik ember néhány perc leforgása alatt nyugodtabbá válik, mély lélegzetet vesz, és csöndben morog tovább.

Próbáld csak ki egyszer a pároddal. Minden veszekedést lerövidíthetsz azzal, ha érzelmileg nem veszel részt benne, hanem tudatosan arra összpontosítasz, hogy középen maradj, szeresd magadat, és ápold a benned lévő békességet és oldottságot. Magadban még azt is hozzáteheted, hogy “Csak te keresed a szeretetet, és pillanatnyilag nem találod, de ez a te bajod, én, köszönöm, jól vagyok.” Ha ezt az érzést figyeled magadban, az túlnő rajtad, és megfertőzi (persze, pozitív értelemben) a társadat is. És elmegy a kedve attól, hogy tovább veszekedjen.

Barbel-féle egyperces:

Rövid, de hasznos, talán mind közül a legjobb gyakorlat!

Vegyél egy nagy lélegzetet, és képzeld el, hogy belégzéskor felveszed a kapcsolatot az Univerzummal. Mintha interneten csevegnél valakivel. Azzal a különbséggel, hogy az Univerzum mindig ott van (és milyen jó, hogy még számítógép és internet sem kell hozzá), neked csupán rá kell csatlakoznod az erejére.

Tárd ki a szívedet, és tekints magad körül mindenre nyitott szívvel, folytonos kapcsolatban a fentiekkel.

. Ha éppen dühít valami, tégy valami elképesztő dolgot, és légy hálás azért, hogy megteheted. Figyeld meg, hogy ezáltal változik-e benned valami

. Ha éppen nagyon jólesik valami, küldj egy levelet gondolatban az Univerzumnak, és oszd meg vele az örömödet, mintha a legjobb barátod lenne!

Kész.

Kb. 10 másodperc alatt. Tetszés szerint bármikor megismételhető, és mindig egy kicsivel jobban megerősíti az összeköttetésedet az Univerzummal.

Átalakulásod naplója

A belső mintákat, beidegződéseket, a figyelem irányát és a belső szűrőket egy olyan naplóval is átállíthatod, amelyet az átalakulásodról írsz. Szerintem ezzel három hónap alatt nagyobb haladást érsz el, mint más módszerekkel öt esztendő alatt. A régi minták megváltoztatásához nekem ez a kedvenc gyakorlatom. Ez persze nem jelenti azt, hogy neked is az lesz. De azért próbáld ki.

Kezdjük egy példával: képzeld el, hogy jól fölment benned a pumpa, irtó mérges és agresszív vagy, és most éppen keresel valakit, akin a dühödet kitöltheted. Jó, jó, tudom, hogy te igazából sosem tennél ilyet!

A játék kedvéért mégis képzeld el, hogy ebben az állapotodban eljössz három ház mellett, és mindegyik házból kinéz rád valaki. Az elsőből az, akire az imént megharagudtál, és eddig még nem tudtad megmondani neki a véleményedet. Ő is legalább olyan rosszkedvű, mint te. Nézz csak rá: hogy érzed magad? Talán még jól is esne ebben a hangulatban végre jól megmondanod neki a véleményedet?

A második házból is olyan személy néz ki, aki gyakran felbosszant téged. Fejét most búsan lehajtja, jelezvén, hogy mindenről egyedül te tehetsz. Ő csak egy szegény áldozat, te pedig szívtelen alak vagy. Mit mondanál a mostani hangulatodban ennek az orrlógatónak?

A harmadik házban lakó az ajtóban áll. Megint olyan valaki, akivel lenne mit megbeszélnetek. Ő, a többiekkel ellentétben, vidáman, szívből nevet. Teljesen rendben van magával, önálló, derűs embernek látszik. Ne feledd - te még mindig rosszkedvű vagy.

És most mindhármójukkal beszélned kell. Kihez mégy oda először ilyen hangulatban, és hogyan szólítod meg? Képzeld el, hogy amúgy is majd szétrobbansz a dühtől, és akkor még ezek hárman is az utadba keverednek. Képzeld el, hogyan és milyen hangon szólítod meg őket, és mit érzel közben. Főleg az érzéseidre figyelj!

Most, miután a gyakorlatot elvégezted, úgy érzed, mindhárom emberrel úgy beszéltél, hogy azzal még este vagy másnap is elégedett leszel? Még ilyen állapotodban is úgy viselkedsz, ahogyan szeretnél vagy jónak tartod? Vagy kicsúszik a szádon olyasmi is, amit később megbánsz? Lehet, hogy ha nagy a nyomás rajtad, inkább a régi szokások és minták alapján reagálsz - akárcsak mi mindannyian? Pedig szeretnél békésebb lenni, és másként megbirkózni az ilyen helyzetekkel?

Ha igen: Isten hozott a klubban! Akkor ez a gyakorlat, amelyet mindjárt megosztok veled, éppen neked való, hogy három hónap alatt közelebb juss a magadról alkotott eszménykép felé, mint az elmúlt öt esztendő alatt. Legalábbis ezt ígéri dr. Mansukh Patel és Savitri a Mastering the Laws of Relationship című könyvecskében. Én pedig hiszek nekik, mert a gyakorlatot - kicsit más formában ugyan - kipróbáltam, sőt azóta néhány ismerősömön is nagy sikerrel teszteltem. Más formában hallottam én ezt már spirituális tanítóktól, ezért itt több változatát is bemutatom.

“A” gyakorlat

No, lássuk. Az alapötlet a következő: elalvás előtt minden este szánj magadra 10-15 nyugodt percet.

1 variáció (ahogyan én csináltam)

Gondold végig röviden, mi történt aznap, s tűzz le útjelzőket: “reggeli Tóbiásnál, bevásárlás Mártával, gyerekekkel éneklés, takarítás”. Ennyi épp elég, ennél pontosabbnak nem kell lenned. Most merülj el egy kicsit mélyebben az emlékeidben, s játszd le lelki szemeid előtt a napot. Van olyasmi, amit így utólag másképp csinálnál? Ha igen, kezdődhet a gyakorlat írásos része. Gondold végig, hogyan cselekedtél volna inkább, majd írd le az eseményt úgy, mintha így tettél volna.

Például: Tóbiásnál valahogy leerőltetted a torkodon a finom reggelit, de nem esett igazán jól. Itt másképp is cselekedhettél volna. írd le tehát a naplódba: “Tóbiásnál a reggeli nagyon ízlett, minden falatot alaposan megrágtam.”

Ugyanezt megteheted minden helyzettel, amelyben türelmetlen, kötekedő, figyelmetlen, hálátlan vagy dühös voltál, s a boldog pillanatokat nem vetted észre. Írd le őket úgy, mintha a lehető legjobban cselekedtél volna.

A trükk ebben az, hogy a megváltoztatott, immár optimális helyzetet élénken átéled, miközben lejegyzed. És utána mégy aludni. És a te kedves tudattalanod, amely a világot csak a gondolataidon és az érzéseiden keresztül ismeri, a nap utolsó benyomásaként ezt az optimalizált változatot raktározza el. Mert nem tudja megkülönböztetni, hogy valóban így élted-e át, vagy az egészet csak kitaláltad.

Ha három hónapon keresztül minden napodat így optimalizálod, néhány héten belül eljön az a pont, amelytől kezdve a kényes helyzetekben többé nem a régi minták szerint reagálsz. Hanem megtorpansz, és felmerül benned a gondolat: “Állj! Mit szeretnék én erről a helyzetről este a naplómba írni?” Ettől a naptól kezdve egyre inkább olyan leszel, amilyen lenni szeretnél.

Azóta már sok ismerősömnek ajánlottam ezt a fajta naplóírást, és egy addig nagyon veszekedős házaspár például, akik azért olyan nagy örömüket mégsem lelték az összetűzésekben, elmesélte, hogy e módszer segítségével azóta teljesen fel is hagytak az állandó perpatvarral, pedig az első két hónapban csak a férj vezette a naplót.

Mi történt? Emlékezz vissza arra a gyakorlatra, amikor dühös voltál, és három különböző személlyel kellett tisztáznod a nézeteltéréseidet. Azon, aki szemrehányásokat tesz vagy maga is támad, csak még jobban feldühíti magát az ember. És ezt még jogosnak is tartja. Mert az a másik nem is érdemel mást. De fogsz veszekedni olyan emberrel, aki barátságosan, nyitottan, önálló személyiségként mosolyog rád? Inkább nem, ugye? Vagy duzzogsz neki, és eljátszod a szegény ént? Ugye, hogy azt sem? Önmagad előtt ez olyan buta viselkedésnek tűnne, hogy inkább nem is kísérletezel vele.

Ugyanerről számolt be a házaspár is. A férj már eléggé ki volt kelve magából, mert a felesége folyton piszkálta, szemrehányásokkal illette vagy duzzogott valamiért. Ettől persze a férfi is mérges lett, és ugyanúgy felhúzta az orrát. De aztán elkezdett esténként a naplójába olyasmiket írni, hogy: “Nyugodt maradok, bármit mondjon vagy tegyen is. Én szeretem magam olyannak, amilyen vagyok, mindegy, miket vág a fejemhez. Ha ő bosszankodni akar, az az ő baja.” És: “Mondtam neki, hogy ne az én hangulatomat rontsa el, hanem menjen, és tombolja ki magát valahol máshol, aztán jöjjön vissza, amikor úgy érzi, hogy normálisan is tud beszélni velem. Akkor szívesen meghallgatom.”

Arra azért egyszer sem volt szükség, hogy ezt a két utolsó mondatot valóban elmondja. Mert amikor az asszony kötözködése ellenére is sikerült megőriznie a nyugalmát és a jókedvét, a feleség is hamar belátta, hogy bolondot csinál magából, és automatikusan más hangot ütött meg - méghozzá már néhány percen belül.

A férjnek egy szót sem kellett szólnia.

A feleségnek idővel nagyobb megtetszett férje naplójának titokzatos ereje, és ő is vezetni kezdett egyet. Rövidesen új pozíciót ajánlottak neki a munkahelyén, mert egyszerre olyan feladatokat is meg tudott oldani, amelyek láttán korábban csak morgott és panaszkodott. Ez mindenkinek feltűnt, sőt látták, hogy vezető személyiséggé fejlődött, amiért is egy munkacsoport élére állították, beosztottjai lettek, és új tevékenységi kört kínáltak neki. Mindez - ha jól emlékszem - három hónapnyi naplóírás alatt zajlott le.

Amikor legutóbb beszéltem vele, azt mondta, újból belefogott a naplóírásba. Az új beosztás új kihívásokkal járt, amelyekkel nem számolt. Miután kétszer is megingott, ismét a naplóhoz fordult, hogy magasabb tudatossági fokra “tornázza fel” magát. Ki tudja, talán kap még egypár beosztottat… A hölgy egy cseppet becsvágyó ugyanis.

De szerintem - és ezt mondják azok is, akik tényleg végigcsinálták a három hónapot: hihetetlenül élvezetes figyelni magunkon a változásokat, átélni a belső békességet és a növekvő önállóságot, amely a naplóírással együtt jár. Ráadásul - és részben ezt a könyvet is ezért írom - a rezgésünk is ugrásszerűen növekszik ezáltal. Minél inkább középen vagyunk, minél önállóbbá válunk, és minél inkább élünk a lehetőségeinkkel, annál jobb lesz az összeköttetésünk az Univerzummal. És így egyszer csak egy kozmikus, égi körben találjuk magunkat a jól ismert ördögi kör helyett, és minden egyre simábban, egyre gördülékenyebben megy majd.

2. variáció, a Patel-féle

Dr. Patel tudós, nemzetközi hírű filozófus és író. Az ő változata valamicskével szellemibb és vizuálisabb. A lazításhoz itt egy gyertyára is szükség lesz. Egy idő után az ember lehunyja a szemét, és a lelki szemei előtt lejátssza a nap eseményeit, kezdve a reggeli felkeléstől egészen addig a pillanatig, hogy ott ül a gyertya előtt. Aztán mély hálával megköszöni, hogy mindezt megtehette.

Ezt követően még egyszer visszapörgeti gondolatban a filmet, és a konfliktusokat, a rosszul megoldott helyzeteket olyan jelenetekkel pótolja, amilyenek onnan, a gyertya mellől nézve a leghelyénvalóbbnak tűnnek. Vagyis egyszerűen újraforgat néhány jelenetet, majd rögtön ezután lefekszik aludni.

3. variáció, Jes Lim nyomán

Jes Lim (spirituális és feng shui-oktató) egyik előadásán ismerkedtem meg ezzel a gyakorlattal, sok-sok éve. Ő akkor azt javasolta, hogy este már az ágyban fekve gondoljuk végig a napunkat, és az eddigiekhez hasonlóan “optimalizáljuk” gondolatban. Én magam ezt a módszert nem sokáig alkalmaztam, legfeljebb csak akkor, ha nem bírtam elaludni. Ugyanis valahányszor fekve próbáltam meg végiggondolni a napomat, mindig azonnal elaludtam. Úgy tűnt nekem, mintha a tudattalanom védekezne ilyen hevesen a beható változások ellen, és az altatná el a tudatot.

A Patel-féle módszerről el tudom képzelni, hogy sokak számára jobb, romantikusabb és célratörőbb, mint az én írásos eljárásom. De nekem folyton elkalandoztak a gondolataim, és csak kínnal-keserwel tudtam végigkínlódni magamat gondolatban a napomon, hogy jaj, ki ne hagyjak valamit. Személy szerint nekem az írás sokkal egyszerűbb, és jobban ellazít. De a dolog nem is a kivitelezés mikéntjén múlik. Te is kigyakorolhatod, hogy neked hogyan megy a legkönnyebben. A lényeg mindössze az, hogy közvetlenül elalvás előtt csináld. Akik nagyon szorgalmasak, azok reggel, felkelés után újra elolvashatják az előző este írottakat (ha az írásos módszert választják). Ez is ad némi lökést a sikerhez.

Neale Donald Walsch, a Beszélgetések Istennel számos kötetének szerzője azt mondja, ma már emberek milliói remélik, hogy az életről dédelgetett leghőbb vágyaik mégiscsak valóra válhatnak. Csak ezzel magyarázható hétmilliós olvasótáborának nagysága. Mindannyian hozzájárulhatunk ahhoz, hogy ez a látomás valósággá váljon. Amikor mindenki a mélyponton van, vagy úgy viselkedik, mint egy vadállat, légy te az, aki, látván őket, azt gondolja, vagy ha meri, akár hangosan ki is mondja: “Tudom, hogy ki vagy valójában, látom az isteni szikrát benned, akkor is, ha te éppen megfeledkeztél róla.” Ez gigantikus átalakító erővel bíró cselekedet lenne.

És ugyanilyen gigantikus átalakító erővel hat, ha vezetjük azt a naplót, amelyben emlékeztetjük magunkat arra, hogy kik vagyunk valójában:

szellemi lények, az isteni tudat megnyilvánulásai, jelenleg épp az emberi tapasztalás terein, nem pedig emberi lények, akik olykor-olykor szert tesznek némi szellemi tapasztalatra, ahogyan Pierre Teilhard de Chardin mondta.

Egyre több tudós jut ugyanis arra a meglátásra, hogy a világegyetem alapja nem az anyag, hanem a tudat. Átalakulásod naplójával emlékeztesd magad erre azokon a napokon is, amikor hajlamos lennél ezt elfeledni. Emlékeztesd magad nap mint nap az életről szőtt legszebb álmodra, sőt ha kell, álmodd csak újra, és járulj hozzá ezzel a világhoz. Az energia a figyelmet követi, s ezt az energiát mindenki terelheti jó irányba.

“B” gyakorlat

Egy ilyen napló rendkívül jó hatással lehet többek között a kapcsolatainkra is. Ugyanakkor azonban bizonyos önfegyelmet igényel, mert ha csak egy napot is kihagyunk, a régi minták ismét átveszik a hatalmat, s így a háromhavi munkánkat jószerivel elölről kezdhetjük, ha a kívánt hatást el akarjuk érni.

A kapcsolatok javításának gyors és időtakarékos módja, ha tudatosan igyekszünk érzékelni, hogy mit érez a másik. Ez mindenfajta kapcsolaton sokat javít, és az érzékelési képességet is finomítja. Nem kell a partner felé visszajelezni, csupán nyitottnak kell lenni, és érezni. A másikban ezt valami észreveszi majd. Érezni fogja, hogy látják és megbecsülik, s ez minden egyébnél jobban megnyugtatja.

Mindamellett ez a gyakorlat korántsem olyan mélyreható, mint a napló. Ha végezni szeretnéd, de folyton elfelejted, a naplóval megint csak segíthetsz magadon: esténként beleírhatod, hogy nyitott voltál és észrevetted, mit érez a másik. Ezt csináld egészen addig, míg végül napközben, az adott helyzetben is időben eszedbe jut így viselkedni.

Kimondottan nőknek ajánlom ehhez Gigi Tomasek Halló Tarzan című könyvét, amely segít a férfiakkal való privát vagy szakmai kapcsolat átalakításában. Tudom, hogy a címe egy kicsit furcsa, ám az írója sok kibékült pártól kapott már köszönőleveleket és virágcsokrokat.

Önszeretet

Amint említettem már, a szavaink csupán hét százalékban gyakorolnak hatást a másik emberre. A maradék 93 százalékot a hangszín, a testbeszéd és a mimika teszi ki. Vagy ahogyan Joachim Bauer írja: “Tüköridegsejtjeink szimulálják bennünk a másik ember érzelmi állapotát.”

Szerinted ki megy oda örömmel egy olyan emberhez, aki azt sugározza magából, hogy nem méltó a szeretetre? Senki. A lehetséges társak, főbérlők, főnökök, de még az Univerzum követei is elkerülik. Embertársaink ösztönösen megérzik, ha nem szeretjük magunkat, s ez taszítja őket. A szeretet vonz, a szeretet hiánya taszít minket. Ez a természet törvénye.

Mindenki szívesen segít egy olyan embernek, akit szeretetre méltónak talál. És ha szereted magad, mások is, kívülről, szeretetre méltónak látnak. Persze, előfordulhat, hogy kívülről nézve valaki csekélyebb önbecsüléssel is kedvesebb és barátságosabb az alaptermészeténél fogva, mint valaki azok közül, akik szeretik magukat.

Van ám itt egy kis CSAPDA: lehet, hogy találkoztál már olyanokkal, akikből csak úgy áradt a túlzott, és már-már kellemetlenül ható magabiztosság és önbecsülés, és most azt hiszed, hogy az önszeretet az arrogancia vagy önmagunk túlbecsülésének a jele. Ezért el is utasítod, és sosem fogod tudni elérni, mert nem akarsz olyan lenni, mint ezek a felfuvalkodott pojácák.

MEGOLDÁS:

Először is: önmagunkat igazán szeretni szerintem annyi, mint a legkisebb rezdülésre, a leghalkabb hangra is odafigyelni. Külsőre és belsőre egyaránt. Aki hangos, annak valami rejtegetnivalója van. Ilyenkor az önbecsülés csak látszat, s a külső maszk olyan személyt rejt, aki magát inkább pancsernek tartja.

Ha netán te magad is ilyen lennél, akkor hadd mondjam el neked, hogy a valódi természeted univerzális és isteni. Ha van egy ilyen pancser-éned, akkor talán ideje lenne odafigyelned rá, és megváltanod őt, hogy ismét fénylő isteni szikrává és a nagy egész értékes részévé válhasson.

Minél jobban szereted magadat, annál inkább képes leszel szeretni énednek ezt a csődöt mondó részét is. És minél jobban szereted ezt a részedet és a gyengéidet, annál őszintébb és hitelesebb lesz az önbecsülésed.

Ha olyan ember vagy, aki fél a hangoskodó és látszólag nagyon magabiztosan viselkedő emberektől, akkor gondolj arra, hogy aki valóban, mindenestül szereti magát, az nem fél a hangoskodástól és a többi embertől. Ha te mégis félsz, akkor a hangoskodók lényed egy részét vagy valamelyik érzésedet tükrözik vissza. Közted és közöttük a különbség csupán annyi, hogy ők másképpen bánnak ezzel az érzéssel.

Gyakorlat

Előgyakorlatként egy hónapon keresztül igyekezhetsz mindenkinek a szemébe nézve kideríteni, milyen lehet az igazi énje, amelyik tökéletes. Keresd a másik emberben a szemén át a szépséget. A szem a lélek tükre. Különleges pillanatokban az egész mindenség ereje tükröződhet egy ember szemében.

Miután ezt a mélyre hatoló pillantást egy hónapon át gyakoroltad, állj a tükör elé, és nézz a saját szemedbe. Mit látsz? Mit mondanak neked a rád visszanéző szemek? Most már van benne gyakorlatod, hogy meglásd, amit egy tekintet kifejez, vizsgáld a pillantásodat egy kívülálló szemével.

Mit látsz? Talán meglátod benne a gyengéidet. Talán azt látod, hogy nem nyílt, nem lélektől áthatott a tekinteted, hanem üres és szellemtelen. Nézd meg jól. Aztán öleld magadhoz ezt a képet is, hisz ez te magad vagy, és szeresd. Fond magad köré a karod, simogasd meg magad, és mondd: “Szélnek eresztek mindent, ami nyomaszt, és újra eggyé válok a szépséggel, a lélek teljességével és az univerzális énemmel.”

Találd meg azt a helyet, testednek azt a pontját, ahol a kezednek most a legkellemesebb. Szívből sugározz magad felé szeretetet és elfogadást. Ha ráérzel arra a pontra és kezed helyére, megváltozik az arckifejezésed: egyszerre nyugodttá, kedvessé, lélekteltté, ellazulttá, vidámmá és egyben elmélyültté válik.

Nézz még egyszer mélyen és közelről a tükörben a szemedbe. (Ha túlságosan távol lenne a tükör, lépj vagy hajolj közelebb, lehetőleg olyan közel, mintha a szerelmeddel szemben állnál. Légy most a saját szerelmed!) És most tedd ugyanazt, amit egy hónapon át másokkal tettél:

Keresd a tökéletest, a lelket a szemedben. És ne csodálkozz, ha hirtelen elfog a kétség, hogy vajon te még te magad vagy-e. Univerzális lényedet transzcendens módon a mostani inkarnációdtól függetlenül is észlelheted, kivált ennek a gyakorlatnak a során. Ha most is így történne, valóban úgy érezheted, hogy furcsa módon elvesztetted magad. De nézd csak meg alaposabban a tekintetedet! Látni fogod, hogy nem veszítesz el semmit, hanem éppen most kezdesz visszaemlékezni arra, hogy annál, amit eddig hittél magadról, milyen sokkal több vagy. Az vagy, és az lehetsz, aki ebben az életedben vagy. De ennél milliószor több vagy és több lehetsz. Lásd meg a szemedben saját halhatatlan lelkedet, és szeresd, és fogadd el.

Rendkívül erőteljes gyakorlat ez, hihetetlen mértékben segít szeretni magadat. Ha gyakran elvégzed addig, amíg ez a lélektelt pillantás a sajátoddá válik, készülhetsz rá, hogy csőstül jönnek majd hozzád az emberek. Nem azért, mert bármi különösebbet akarnának tőled, hanem csak azért, hogy elüldögéljenek melletted, és a közeledben ők is önmaguk lehessenek. És közöttük lesznek az Univerzum hírnökei is, akik szintén csak a közelségedre vágynak. Hogy legnagyobb örömükre átadhassák, amire vágysz.

Fényes gondolatok

Olyanok vagyunk mi, emberek, mint egy-egy rádióadó. Folyamatosan sugározzuk magunkból a gondolatokat, amelyeket, legalábbis legelemibb minőségükben, a többiek felfognak. A Reklamáció az Univerzumnál című könyvemben említettem azt az ősi spirituális elméletet (amelyet azóta néhány kvantumfizikus is támogat), miszerint mindennek a fény az építőanyaga. A kvantumfizika a fényt tekinti minden anyag építőanyagának, néhány spirituális tanító pedig azt feltételezi, hogy még az érzéseink, továbbá az élethelyzeteink is fényből állnak, vagyis egyszerűen minden.

Aki tehát szeretne valamit megvalósítani vagy megteremteni, annak sok fényre van szüksége, hiszen ez az építőanyaga mindennek. Ez az oka annak is, hogy a fényes gondolatokban nagyobb teremtőerő rejlik, mint a rettegő sötétekben. Minél borúsabbak a gondolataim, annál inkább a saját erőmre vagyok utalva, hogy a tisztán anyagi síkon mechanikus erővel bármit is megvalósítsak. Minél fényesebbek a gondolataim, annál gyakrabban siet a segítségemre az egyetemes szellem ereje.

Bárbel-féle egyperces:

Éppen elmerültél abban, amit az imént olvastál? Nem baj, akkor is végy egy nagy LÉLEGZETET, gondolatban vedd fel a kapcsolatot az Univerzummal, tárd ki a szíved, és nyitott szívvel olvass tovább. Legyen nyitott a szíved akkor is, ha valamilyen kellemetlenség ér. Így könnyebben találsz majd megoldást.

Ha például egy csúf szemölcsre dühösen rákiabálok, hogy tűnjön már el rólam, azzal nem sokra megyek. Ha viszont becézgetve és kedvesen “rábeszélem”, hogy múljon el, bizony gyakran megteszi.

Vagy képzelj el egy férfit, aki merevedési problémákkal küzd. Mi segítene rajta inkább: a düh, az indulat, a gúny, vagy a bizalom és a szeretet?

A lényeg tehát az, hogy napsütötte gondolataink legyenek, egyrészt azért, mert azok eleve szebbek és nagyobb örömet okoznak, másrészt azért, mert azokkal könnyebben tudunk rendelni.

Itt az élő példa, hogyan történik ez éppen most, ebben a pillanatban velem: a szobán, ahol írok, egy macskával osztozom. Öreg, koszlott jószág, hullik a szőre. Ráadásul nem is az én macskám. De hát kicsik a gyerekeim, hosszabb időn át képtelenség mellettük egy könyv megírására koncentrálni, ezért három napra a barátaimhoz fészkeltem be magam. Övék a macska is. Napjában tucatszor is lecövekel a teraszajtó előtt, és kéredzkedik ki a kertbe. Aztán pár perc múlva vissza. Odakint elég hideg van, én sem szeretném, ha szegény pára megfázna, így hát folyton felugrom, a macska hű komornyikja.

Az öreg jószág, amikor épp idebent időzik, időnként meglehetősen furcsa hangokat hallat, amelyek nemigen segítik a koncentrálást. De gondolom, nem tehet róla szegény, hisz olyan öreg. Én viszont rajtakaptam magam egy gondolaton:

“Pfuj, te ocsmány dög, nem tudnál végre odakint maradni, eltűnni a közelemből?”

Ez volt az a pillanat, amikor megragadtam az alkalmat a gyakorlásra, hogy derűseket gondoljak. Hisz korántsem csak annyi mondható erről a macskáról, hogy vén és ronda. Hiszen ő is az Univerzum teremtménye, szeretne szeretetet adni és kapni. Mi mást is akarna - mi mást is akar egyáltalán bármelyikünk? Ha jól megnézzük, minden erre megy ki.

Így hát mást gondoltam, és azt mondtam a macskának: “Oké, tegyük fel, hogy te sem akarsz mást, csak egy kis szeretetet. Ne haragudj, hogy ilyeneket gondoltam rólad. Menj csak, ahová jólesik, nyitogatom neked az ajtót.”

Ezzel aztán nyomban új problémába ütköztem. A macskának a jelek szerint tetszett ez a hangnem, mert felugrott a padra, ahol ültem, és hozzám dörgölőzött. Ilyet a barátaim szerint idegenekkel szinte soha nem tett. Próbáltam nem arra gondolni, hogy csupa szőr lesz a ruhám. A macska miákolni kezdett, és az ölembe akart telepedni. Hurrá. Ott ült mellettem, és a gépem képernyőjét bámulta, mintha olvasni tudná a soraimat.

Így már aztán végképp nem tudtam koncentrálni. Hátradőltem inkább, és megsimogattam a macskát. Girhes volt és rozoga, finoman kellett bánnom vele. Azt kívántam, legyen az életének boldog alkonya, és ha eljön az ideje, békében érje őt a halál. Úgy látszik, tetszett neki ez a bánásmód, mert egész idő alatt ott maradt mellettem. Őszintén szólva, nem is tudom, kinek esett jobban ez a kis pihenő: nekem vagy a macskának.

Végül aztán ezt is megelégelte a vén csont, és ismét kikéredzkedett. Békésen álltam fel és nyitottam ki neki - ki tudja, hányadszor - az ajtót. De hozzátettem: “Maradj kint legalább egy órácskát, hadd dolgozzam végre én is zavartalanul!” A macska csak későn este került elő, és akkor is rögtön aludni ment. Talán csak annyit akart elérni a korábbi izgágaságával, hogy valaki odafigyeljen rá, ahogyan a kisgyerekek is teszik, ha anyukájukat túlságosan leköti a háztartás.

Gyakorlat

Ajánlok néhány jó gondolatot arra az esetre, ha rajtakapnád magad, hogy borús gondolatokat árasztasz a világba. De te is leírhatod a kedvenc gondolataidat egy darab papírra, s elteheted a tárcádba.

* Biztos vagyok benne, hogy végső soron te is csak a szeretetet keresed, mint mi mindannyian.

* Köszönöm, hogy ilyen híven tükrözöd a gondolataimat.

* Köszönöm, hogy alkalmat adsz a gondolkodásom csiszolására.

* Béke legyen veled.

Bizalom

Az egész Univerzumot mozgósíthatjuk a magunk érdekében, ha megértjük, hogy nem kell tudnunk, miként teszi azt, amit tesz. A gondolkodásnak ez a fajtája szokatlan a számunkra. Mi azt hisszük, hogy amit nem értünk, az nem is ér semmit - csakhogy ez sokszor éppen fordítva van.

A már említett Mi a csudát tudunk a világról? című film kutatókat szólaltat meg, akik azt feltételezik, hogy az agyunk másodpercenként 400 milliárd bites sebességgel üzemel. A tudatos értelem ebből csupán 2000 bitet tesz ki. Ez azt jelenti, hogy a tudatalattink másodpercenként kétszázmilliószor több információt dolgoz fel, mint a tudatos értelem.

És ez még csak a pirinyó kis tudatalattink. Amelyet nyugodtan megszorozhatunk a többi ember tudatalattijával, valamint a minket körülvevő természet láthatatlan intelligenciájával - és máris láthatjuk, miért érdemesebb egyszerűen csak bízni. Az értelmünk ugyanis túl kevés ahhoz, hogy az élet egészét felfogja és átlássa.

De akkor máris a gondolataink közé lopózik legbelső, titkos félelmeink kaján kis hangja: tényleg bízhatunk a természetben, nem jobb inkább ellenőrizni, amit csak lehet, nehogy a természet csúnyán megtréfáljon minket?

Ha valamiben bízhatunk, az a természet és az egyetemes intelligencia. Már Einstein is rájött, hogy a természet a harmóniára törekszik. A legjobb eredményeket nem akkor érjük el, amikor számolgatunk és számítgatunk, hanem amikor megfigyeljük és utánozzuk a természetet. Viktor Schauberger természetbúvár, tudós és feltaláló a vízzel kapcsolatban ért el ily módon meglepő eredményeket. Egyszerűen csak megfigyelte a természetet, és bízott annak bölcsességében.

Számos spirituális és vallástól független közösség tart csöndes lelki napokat arra a feltételezésre alapozva, hogy a lelkünk magától is a harmónia és az egészség irányába tart, ha egy időre megszabadulunk stresszes, rettegő és mindenáron mindent ellenőrizni akaró gondolatainktól.

Gyakorlat

Gyakorold, hogy a mindennapi életben mindent, amit teszel, tőled telhetően a legjobban tedd (vagy legalábbis napról napra jobban).

Vagyis ne taposómalomként végezd a feladataidat, hanem valóban szívből, és hozd ki magadból a legjobbat.

Ha lemész a sarki trafikba, igyekezz elfogadni minden szembejövőt, és lásd meg benne a legjobbat - tiszta szívedből. Nem kell szélesen vigyorognod a trafikosra, nem kell a napilapot sem olyan buzgón megköszönnöd, mintha az életedet mentette volna meg vele. A művészet az, hogy ne vidd túlzásba, hanem találd meg azt a pontot, ahol tényleg csöppnyi hálát, kedves mosolyt tudsz juttatni azoknak, akikkel találkozol. Közben pedig - és ez a legfontosabb - te is jól érzed magad.

Ha el kell határolódni, határolódj el, de ha mód van rá, tisztelettel és barátságosan. Gondolatban és érzéseidben akkor is sugározhatsz magadból tiszteletet, ha néha határozottabban kell is viselkedned. A másik ember érezni fogja, hogy milyen belső minőséggel határolódsz el tőle. Biztosan te is átélted már, hogy a jó szándékú kritikát könnyebben elviseled, mint az elutasítót.

Tedd tehát a legjobbat, amit tudsz, teljes szívedből. És hogy mi köze ennek a bizalomhoz? Hát éppen ez az: minél gyakrabban viselkedsz így, annál inkább bízni kezd BENNED az élet! És ez a bizalom fog tükröződni benned. Érezni fogod, hogy az élet megbízik benned, és ez benned is bizalmat ébreszt az élet iránt. Zseniális, nem?

És ez itt a reklám - jaj, dehogyis, hanem a Barbel-féle egyperces helye:

Lélegzetvétel, kapcsolatfelvétel, kitárt szív - olvashatsz tovább!

Rendkívül nehéz ugyanis úgy megszabadulni a bizalmatlanságból, aggodalmakból és ellenőrzési mániából álló régi mintáktól, ha az életben láthatólag nem bízhatunk meg. Ezzel az apró, de hatékony trükkel azonban átalakíthatod magad:

így olyan emberré válsz, akiben bárki megbízhat. Bármikor elkezdhetsz olyan emberré válni, akiben megbízhatnak. Az élet pedig visszatükrözi azt a bizalmat, amelyet másoknak megelőlegezel, így aztán te is könnyebben megbízhatsz majd az életben.

Képzeld el, hogy az egyik munkatársad elront valamit. Te azonban nem támadsz neki emiatt, inkább segítesz kijavítani a hibát, mielőtt mások észrevennék. A munkatársad úgy fogja érezni, hogy bízhat benned. Az élet pedig ezt a bizalmat tükrözi majd neked, de esetleg máshonnan. Minél többet adsz, annál többet kapsz vissza.

Ennek ellenére mégis helyezd magadat az első helyre. Ezt a gyakorlatot - “légy elkötelezettebb saját magad iránt” - részletesen ismertettem az első könyvemben; nincs is több hozzáfűznivalóm! *(Rendeld meg az Univerzumtól! Bioenergetic Kiadó, Budapest, 2004.)*

Gondolom, hogy te, aki ezt a könyvet olvasod, olvastad az első könyvemet is. Ha nem, akkor biztosan találsz valakit, aki szívesen kölcsönadja neked.

Találékonyság és ösztönösség

A találékonyság is összefügg az önszeretettel. Aki nem fél a kudarctól vagy attól, hogy másokban rossz benyomást kelt, az szokatlan dolgokat is kipróbálhat, és kiélheti az ötleteit. Aki fél a hirtelen ötletektől és a szokásos keretek elhagyásától, az nehezen tud valóban kreatív lenni. Ám aki mindig csak járt utakon jár, az nem várhatja el, hogy új célokat találjon. Az Univerzum ritkán teljesíti a nagy és szokatlan kívánságokat úgy, hogy közben mi magunk a bejáratott szokásainkon belül maradunk ahelyett, hogy az ihletett ötleteinket követnénk.

Ha te még soha semmit sem tettél ösztönösen, egy hirtelen ötlettől vezérelve, akkor félő, hogy folyamatosan elszalasztod az újdonságok felfedezésének lehetőségét. Mert az azért mégsem nevezhető kreativitásnak, hogy mindig csak parkolóhelyeket rendelsz. A könyvem ezért három olvasói példával zárul, ötletet adva a további megrendelésekhez.

Gyakorlat

A gyermekek találékonysága is elmúlik, ha csak olyan játékot kapnak, amelynél eleve adott, hogyan kell vele játszani, vagy ha sosem játszik velük senki. A kreativitást is tanulni kell. Ha kell, akár “kölcsön is vehetsz” egy-két gyereket, hogy újra megtanuld tőlük. Megkérdezheted a barátaid vagy a rokonaid gyerekeit. Mondd nekik, hogy egy kreativitást fejlesztő gyakorlatot végzel, és szükséged van a segítségükre.

A legjobb, ha elmentek egy erdőbe, vagy ki, a természetbe, hisz az ilyen környezet ösztönzi a kreativitást. Az erdőben talált anyagokból közösen építhettek egy tündérpalotát vagy egy törpekalyibát. Vagy érdekes alakú ágakból, gyökerekből barkácsolhattok figurákat, és eljátszhattok velük egy frissiben kitalált színdarabot. Egy nagy, gömbölyű kavics lehetne például a kövér gazduram, egy tépett, kusza gyökér a Jancsi bohóc, egy ágvilla pedig a krokodil.

Régi újságokból is összeállíthatsz egy kollázst, amely a vágyaidat tükrözi. Vagy készíthetsz kartonpapírból egy kis templomot, ahová elvonulhatsz a világ elől egy gyertyával meditálni.

Mifelénk az a szokás, hogy Luca-napkor minden évben házikókat és templomokat készítenek kéregből, kartonból, átlátszó papírból, mindegyiknek egy-egy mécsest állítanak a közepébe, és amikor besötétedik, fa-vagy habszivacs lapokon a folyón útjukra eresztik őket. A házikók között a tízcentistől a félméteresig mindenféle van (az egyik templom tornyostul egy méter magas volt). Ez a szokás egy évtizedekkel ezelőtti árvíz idejéből származik. A városka lakói akkor a december 13-i nap védőszentjéhez, Szent Lucához imádkoztak, s ezen a napon a víz visszahúzódott. A polgárok megfogadták, hogy ezentúl minden évben hálát adnak ezen a napon a Luca-házakkal, amelyek a megmenekült épületek kicsinyített másai.

Gyönyörű látvány, amikor tarka házikók százai úsznak a sötétben a vízen. Ilyenkor a vízi őrségnek jut az a megtisztelő feladat, hogy december közepén neoprén ruházatban a jeges folyóba ereszkedjenek, és a házikókat a kialudt mécsesekkel újra összegyűjtsék. Ami azt illeti, én már a puszta gondolatától is dideregni kezdek.

A házikók mindenesetre gyönyörűek és roppant ötletesek. A sok tarka ajtót és ablakot kivágják kartonból, és színes, áttetsző papírral ragasztják be. Sokszor még a tetőkön is mindenféle tarka formák: csillagok, hold, bolygók pompáznak. Amikor mindez kész, jöhet a mécses, és mehet a házacska.

Mindegy, mit csinálsz. A lényeg az, hogy csinálj valamit, amivel életben tartod a kreativitásodat. A házikók sokfélesége, a sok termékeny (és a lehető legegyszerűbben kivitelezett) ötlet ismét megmutatta nekem (mit tesz Isten, most is december van), milyen is a kreatív ember, ha van alkalma kiélni a kreativitását.

Félelem, nyomás és stressz

Nyomás alatt, stresszes helyzetben vagy félve nemcsak hogy tanulni nem tud rendesen az ember, mivel agyának befogadóképessége csökken, hanem még az intuíciója sem működik. Vagy nem hallja azt a halk belső hangot, vagy bolondságnak tartja, amit suttog. Attól függően, hogy valóban ki van-e kapcsolva, és az agy termel-e helyette ijedtében mindenféle megfoghatatlan fantáziaképeket.

Biztosan tapasztaltad már, hogy bármilyen jó érzéked legyen is rá egyébként, ha nagy súllyal nehezedik rád a tét, még azt sem tudod, hogy aki veled szemben áll, jó vagy rossz szándékkal van-e irántad. Ez az egyik oka annak, hogy ingerlékenyen vagy túl érzékenyen reagálunk, ha nagy a teher. Mindent rosszul értelmezünk, mert kikapcsolt az intuíciónk.

Emlékezz vissza a skandináv iskolarendszerre. Ott csak akkor kezdenek osztályozni, amikor a diákok már eléggé stabil és öntudatos egyéniségek, és jobban meg tudnak birkózni az osztályozással együtt járó teljesítménykényszerrel.

Ha gyakran nyomaszt félelem, nyomás vagy stressz, át kell gondolnod az életkörülményeidet. Mindegy, mit próbálnak bebeszélni neked a körülötted élők, és milyen jó szándékú tanácsokkal látnak el - a kérdés mindig az: hogyan tudod csökkenteni az életedben a félelmet, a nyomást és a stresszt.

“A” gyakorlat

Ez a legfontosabb gyakorlat, ugyanaz, mint a “Belső szűrő és a régi félelmek újraértelmezése” című fejezet “D” gyakorlata. Számos félelmünk az elfojtott érzéseinkből táplálkozik. Ha könnyen emészthető, kis adagokban szemügyre vesszük, magunkénak ismerjük el és megszeretjük őket, lassanként meg is szűnnek. A traumák és a félelmek természetesen terápiás úton is kezelhetők - a kisebbfajta félelmek akár egyetlen üléssel is.

“B” gyakorlat

A félelmeknek, a stressznek és a nyomásnak azok a régi magatartásminták is kedveznek, amelyek folyton gondoskodnak róla, hogy a külvilágban a stresszes helyzeteket vonzzad. A “belső rendrakás” ősrégi gyakorlataival átírhatók a régi minták, átalakíthatók a régi érzések, és fokról fokra megszüntethető a félelem.

Na, még minden benned van? Mit szólnál egy egyperceshez?

Végy egy nagy levegőt, és képzeld el, hogy ezzel a lélegzettel máris felvetted a kapcsolatot az Univerzummal. Az Univerzum mindig itt van, neked csak rá kell csatlakoznod az erejére.

Tárd ki a szívedet, és ilyen nyitott szívvel tekints magad körül mindenre, nem feledve közben az Univerzummal való kapcsolatodat.

. Ha éppen bosszant valami (például ez a kis kitérő), tégy valami abszurd dolgot, és légy hálás, hogy megteheted. Figyeld meg, hogy változik-e benned valami ezáltal.

. Ha éppen örülsz valaminek (például ennek a szuper kis egypercesnek), küldj egy üzenetet gondolatban az Univerzumnak, oszd meg vele is az örömödet, akár a legjobb barátoddal.

Készen is vagyunk.

Írd össze azokat a helyzeteket és körülményeket, amelyekben jól érzed magad. Teszem azt a fürdőkádban, a barátnődnél, egy erdei séta során, gyerekek társaságában, éneklés vagy zenehallgatás közben. Ennek alapján minden napodba iktass be legalább egy “félelem-és stresszmentes övezetet” azzal, hogy a listán szereplő helyzetek valamelyikét megteremted magadnak.

A legtöbb ember testére és lelkére egyaránt megnyugtatóan hat a mantraéneklés. Különösen hatásos ez a módszer akkor, ha este, elalvás előtt, és reggel, ébredés után énekled.

Tipp: a mantrát akár egy CD nyomán is énekelheted. Ilyenkor azonban a zene olyan halkan szóljon, hogy magad is alig halld. Kísérletezz nyugodtan a hangoddal és a hangfekvéssel. Énekelj úgy, hogy a hangod bizalommal teli és nyugodt legyen. Így valóban gyorsan eltölt majd a bizalom és a nyugalom.

“C” gyakorlat

Véleményem szerint a lelke mélyén mindenki ismeri a neki megfelelő választ a kérdéseire. Kívülről sokszor nagyon nehéz megtalálni a megoldást, mivel a félelem, a nyomás és a stressz kiváltó okai legalább olyan sokfélék, mint mi, emberek.

Ezért azt javaslom, próbálj rájönni te saját magad, méghozzá úgy, hogy írsz két levelet. Használj szép levélpapírt vagy készíts te magad egy különlegeset. Aztán nézz ki magadnak egy olyan helyet, ahol jól érzed magad. Ez lehet egy szauna, egy kellemes kávézó, egy erdei tisztás, a tengerpart vagy a kedvenc otthoni kuckód. Döntsd el magad.

Láss neki az első levélnek. Képzeld el, hogy most a halhatatlan lelked vagy, és a saját földi énednek írsz éppen. Mit tanácsolnál magadnak, hogyan szabadulj meg az életedben jelentkező félelmektől, stressztől és nyomástól?

Tedd borítékba a levelet, és pár nap múlva vagy akár azonnal láss neki a következőnek. Ez afféle időutazó-levél lesz, vagy fogalmazzunk úgy: levél az egyik párhuzamos Univerzumból.

Láttad A kölyök című mozifilmet? Ebben egy férfit a sors titokzatos fintora révén meglátogat a nyolcéves önmaga. Amikor végre mindketten megértik, mi történt, a kisfiú fölforgatja a lakást, aztán megkérdezi a nála több mint harminc évvel idősebb önmagát: “Hol a kutyám?”

“Miféle kutya?” - kérdi az idősebb.

“Nem lesz kutyám, amikor nagy leszek?” - kérdezi csalódottan a gyerek. - “És egyébként is, nem kellene itt lennie egy nőnek is?”

A nagyobbik sajnos nővel sem szolgálhat. Ő csak a karrierjére koncentrált. Ez viszont a kicsit nem érdekli. Ő nagyon is csalódott az idősebb énje láttán.

Képzeld el, hogy egy párhuzamos Univerzumból írsz a mostani, földi énednek, egy olyan világból, ahol minden másképpen történt: csodálatosan alakult az életed, erős vagy és öntudatos, és a saját bölcsességedből meríted a tudásodat, az erődet. És innen, a párhuzamos világbéli éned szemszögéből adsz tanácsot magadnak.

Olvasd el ezeket a tanácsokat hetente egyszer, és nézd meg, mit tudnál megvalósítani belőlük.

Ha vannak olyan jó barátaid, akikben megbízol, akkor kérd meg, hogy ők írják meg a levelet. Nekik könnyebb dolguk lesz, mert nincsenek benne nyakig a problémádban, és ezért tisztábban is látják a helyzetet. Minthogy a barátaid is rendelkeznek ezzel az univerzális bölcsességgel, szintén értékes tanácsokat adhatnak. Az akadékoskodóknak pedig, akik kéretlenül is ellátnak a tanácsaikkal, megmondhatod, hogy a jövőben tartózkodjanak a kommentároktól.

Ha komolyan elhatároztad, hogy a kezedbe veszed sorsod irányítását, akkor a szomszéd városban vagy egy nagy pályaudvaron is végezhetsz közvélemény-kutatást a vonatra várakozók között:

“Elnézést, egy lap számára készítek felmérést a Napjaink pszichológiája rovathoz. Mai témánk a természetes bölcsesség. Feltehetek ez ügyben egy kérdést önnek?”

Ha a megkérdezett beleegyezik, tudakold meg tőle, mit tenne a te helyzetedben. Persze ne áruld el, hogy a saját ügyedről van szó. Általánosíthatod is a kérdést. “Mit tanácsolna annak, akit folyton félelmek gyötörnek, akit valami nyomaszt, stresszel?”

Jegyezz fel magadnak három kérdést, és a piaci kofától a diákokon át a hajléktalanig, a menedzsertől a kisnyugdíjasig kérdezz meg mindenkit. Bizonyára sok bölcs és használható választ kapsz.

A test energiapályái

A könyv valamennyi gyakorlatának hatását erősítheted és felgyorsíthatod, ha egy másik síkon is gyakorolsz, hogy megnyisd az energiapályáidat (meridiánok és társai). A jóga, a csi-kung, a csi-neng vagy a hszin-tao hatékony, bevált módszereket nyújt erre. A csi-neng például a belső szándék megacélozásával ötvözi a testi gyakorlatokat. De hasznos lehet a csi-kung bármelyik formája is, amely neked megfelel. Ezek a gyakorlatok olyan síkokat is érintenek, amelyek a többi síkra rendkívül jó hatással vannak.

A megfelelő hang és a megfelelő pillanat

“Légy oly kedves, és add ide, kérlek, a vajat!” Ha ilyen kedvesen és barátságosan szólnál hozzám, én habozás nélkül odanyújtanám neked.

“Khm… izé, nem akarlak zavarni… ha lehetne… hát… ugyebár, ha nem baj… megkaphatnám esetleg a vajat?” Ha így szólítanál meg, nagyon fölbosszantanál. Ennek ellenére valószínűleg odaadnám, de nem túl nagy kedvvel. És legközelebb semmi esetre sem reggeliznék veled. Egy ilyen kéréstől elmegy az embernek még az étvágya is.

“Hé, lökd már ide a vajat, hallod? Eleget vacakoltál már vele. Na gyerünk, mi lesz már!” Tudod, mit felelnék erre? “Gyere ide érte, ha annyira kell!”

A természet és az Univerzum is hasonlóképpen reagál. Hiszen mi magunk is a természet részei vagyunk, így aztán hasonlítunk is hozzá. Ha kedvesen és udvariasan szólítod meg az Univerzumot, az a lehető leghamarabb teljesíti a kívánságodat.

Ha viszont szükségtelenül lealacsonyítod magad vagy durván követelőzöl, elmarad a szállítás. A természet és az Univerzum szívesen lesz a barátod, de a szolgád vagy a főnököd soha.

Ismerd meg közelebbről a bensődet

Ez a fejezet a következőkről szól:

* hogyan vállald a saját életedért a felelősséget,

* hogyan tekintsd a külvilágot a kivetített bensőd tükörképének,

* hogyan fordíts több időt a belső életre.

Ezekre a területekre persze a könyvben található többi gyakorlatnak is hatása van, hiszen ezek a témák kölcsönösen áthatják, befolyásolják és alakítják egymást.

Lássunk most egy kis kiegészítő gyakorlatot. Ugye, tudod, hogy nem kell egyszerre elvégezned a könyv összes gyakorlatát? Bőven elég, ha egyet vagy kettőt kipróbálsz, először például azt, amelyik a legjobban tetszik. Aztán, ha abban már elég jó vagy, jöhet a következő.

Gyakorlat

Ha nem ismered magadat, az Univerzum hírnökét sem fogod felismerni. Ő ugyanis nem szavakkal szólít meg, hanem finom belső impulzusokkal. A Dalai Láma említést tesz egyik könyvében a tibeti meditációról. Azt mondja, a meditációban nem a nem-gondolkodást kell gyakorolni, a lényeg nem a mentális tevékenység leállítása. A meditációnak az a célja, hogy az ember megfigyelje és megismerje a saját belső folyamatait.

“Mi történik bennem?” - ezt kérdezi magától a meditáló. Ahhoz, hogy ezt valóban megfigyelhesse, nagyon fontos, hogy képes legyen a figyelmét egyszerre csak egy dologra összpontosítani, legalább egy rövidke pillanatig. A belső megfigyelésnek ez a formája új mentális képességeket kelt életre. Tudományosan bizonyított tény, teszi hozzá a Dalai Láma, hogy a meditációnak ez a fajtája erősíti és működésbe hozza az agy boldogságérzetet keltő területeit. Amiként azoknak az agyában is erősödnek a megfelelő területek (például a kéz finom mozgásáért felelősek), akik sokat sakkoznak vagy zongoráznak, úgy a tibeti meditáció is fokozza az agyban a boldogságérzet termelődését.

Ha szánsz időt arra, hogy jobban megismerd a belső folyamataidat, érzékenyebb leszel az intuíciód apró rezdüléseire és az Univerzum hírnökeinek jelzéseire. Ráadásul még boldogabbnak is érzed majd magad.

Állítsd magasabbra a lécet

Életed végén mit szeretnél majd gondolni az életedről? Melyik óceánt és földrészt szeretnéd magadénak tudni? Ezt nemcsak képletesen értem, hanem azokra a belső óceánokra és földrészekre gondolok elsősorban, amelyekre talán már most is vágysz a maguk nagyszerűségében:

a barátság óceánjára, a családi béke kontinensére, az érzelmek szubtrópusi dzsungelére, a belső csönd menedékházára vagy az önmagaddal való meghitt találkozásra. Mi mindent szeretnél átélni, miféle belső utazásokra vágysz?

Nem mindenkit vonz az, hogy a külvilágot beutazza. De mindenkiben él egy belső világ is, amelyet talán szívesen bejárna.

Gyakorlat

Elkezdted már felfedezni a belső világodat? Ha nem, kezdd el most. Kezdd egy rövid utazással. Ehhez érdemes keresned egy olyan helyet, ahol szívesen elüldögélsz: egy magányos szobát, egy vízpartot, egy naplementét vagy bármilyet. A lényeg az, hogy tetsszen neked. Ne csak a helyet válaszd meg, hanem az időpontot is. Jelentsen számodra ez az alkalom valami különlegeset, valami szépet. Keresd fel a druidák berkeit, a kelták kőköreit, egy erőhelyet, és padot a fa alatt a kedvenc parkodban, vagy azokat a helyeket, ahol gyermekként szívesen időztél. Minden hely megfelel, ha a többi közül számodra kitűnik a szépségével és mágikus vonzerejével.

Ezen a helyen nem kell egyebet tenned, mint üldögélned, és világosan megfogalmaznod abbéli szándékodat, hogy szeretnéd kitalálni, hová vezessen a következő belső utazás, hová vágyik a szíved.

Segíthet, ha elképzeled magad az életed végén, békés és elégedett mosollyal az arcodon. Lásd magadat, amint a másik létformába való átmenet előtt boldogan tekintesz vissza a felkutatott belső tájakra. Azokra a tájakra, amelyeknek a bejárásához egy fillérre sincs szükséged. Végtelenül sok belső táj van. Melyik tenne téged igazán boldoggá?

Ha világosan megfogalmaztad a szándékod, lazíts. Figyeld, mennyi harmónia vesz körül. Talán hallod, hogyan susog a szél a fák lombja között. Vagy hallasz egy hangszert (akár a kedvenc zenéd is szólhat halkan a háttérben, miközben a gyakorlatot végzed), halk vízcsobogást, elmosódott gyerekzsivajt, érzed talpad alatt a lágy füvet vagy a tengerpart homokját, megérzel egy számodra kedves illatot… Figyeld a lélegzetedet, de ne akard megváltoztatni a ritmusát. Egyszerűen csak figyeld, amint magától áramlik.

Van olyan része a testednek, amely már most is ellazult, harmonikus érzést kelt? Figyelj most ezekre az ellazult területekre. Pusztán attól, hogy figyeled, szétáradhat benned ez az érzés.

Néhány hónap múltán, amikor már elég lazán tudsz üldögélni, tedd fel magadnak újra a kérdést: “Drága szívem, melyik belső vidéket szeretnéd bejárni? Milyen tapasztalatokra szeretnél szert tenni?” Ekkor vagy felmerül benned máris az ötlet, vagy ha nem, hát kelj fel, és köszönd meg már azt is, hogy időt szántál magadra, aztán menj, folytasd a mindennapjaidat. Bízz benne, hogy az egyetemes szellem meghallotta a kérdésedet, és küldeni fogja a választ. Ma, holnap, a jövő héten vagy a jövő hónapban.

Ezért mindennap mélyedj el magadban egy kicsit a villamoson, a piros lámpánál vagy az irodában, és figyelj, mit súg a szíved. Milyen vágyai, milyen álmai vannak, amelyek még megvalósulásra várnak?

Egy kis segítség a válaszokhoz: vigyázz, mert nagyon sokfélék lehetnek. Valakinek bőven elég, ha a belső békesség érzését a zene útján közölheti másokkal. Másvalaki ráébred, hogy a legszívesebben egy kis panziót vezetne, ahol a vendégek valóban kikapcsolódhatnak és jól érezhetik magukat. A harmadik azzal szeretne magának és másoknak adni, hogy fest, embereket hoz össze egymással, állatokat gondoz, kertészkedik, meditál, szívből szeret másokat, a mában él, hálát érez az élet minden egyes pillanata iránt, vagy egyszerűen csak érzi, milyen elszakíthatatlan szálak fűzik a természethez, amikor napfelkeltekor a hegyek közt, az erdőben vagy a mezőn kóborol.

Bárhogyan legyen is: nyilvánuljon meg akár valamiféle önkifejező tevékenységben, akár abban, ahogyan a már meglévő dolgokkal és helyzetekkel bánsz - minden jó. Ha magadat kérdezed, tudni fogod, mivel lennél a legelégedettebb az életed végén, amikor visszatekintve számot vetsz az életeddel. Az Univerzum megadja rá a választ.

Ebben a gyakorlatban az az izgalmas, hogy a nagyvárosokban milliók vágynak a természet közelségére, a falvakban pedig ugyanannyian arra, hogy a nyüzsgő nagyváros szívében lakjanak, de vagy nem bíznak magukban, vagy nem mernek belekezdeni.

A kérdés nem az, hogy objektív szempontból jó-e, amit teszel, hanem kizárólag az, hogy ki vagy te, és hogyan szeretne az éned megnyilvánulni ebben az életben. Néha akadnak olyan kívánságok, amelyek nagyobbak, mint képzelnéd, és vannak olyanok is, amelyek sokkal kisebbek és jelentéktelenebbek, mint hitted volna. Mégis az jelentené számodra a legnagyobb boldogságot, ha teljesülnének.

Tényleg lehet egy kicsivel nagyobb is?

Sok olvasóm kérdezi, hogy nem túlzás-e annyi mindent kérni az Univerzumtól, amikor az embernek van egy jó megélhetése, és viszonylag biztonságban érezheti magát az életben.

Képzeld el, mi lenne, ha TE lennél a mindenség szelleme, és egy csodálatos kis emberi lényt zenei tehetséggel és gyönyörű, szívhez szóló énekhanggal ajándékoznál meg. Csakhogy ez az ember nem zeneértő családban nőne fel, és a szülei azt javasolnák neki, hogy menjen könyvelőnek, mert az biztos megélhetést jelent ebben a világban. A gyermek úgy gondolná, hogy hálásnak kell lennie mindazért, amit a szüleitől kapott és kap, és nem szabad mértéktelenül sokat kérnie, főleg olyan lehetetlen dolgot nem, hogy képezhesse magát, és profi énekes lehessen.

Ne feledd, te vagy a mindenség szelleme. Hogyan reagálsz? Örülnél, ha valaki, akinek csodálatosan tiszta csengésű hangot adtál, nem élne vele, csak a zuhany alatt dúdolgatna néha? Hát persze, hogy nem. Ott lóbálod a lábadat a felhődről az égben, és a hajadat téped kétségbeesésedben. De aztán megszólal egy hang, a kozmikus telefoné, és végre felcsendül benne a kis énekes hangja: “Halló, odafent, én valahogy úgy érzem, hogy énekes szeretnék lenni. Tudnátok segíteni némi lehetőséggel és ötlettel, hogyan kezdjek bele?”

Nem perdülnél táncra örömödben, hogy végre összeszedte magát ez az ember, és elhatározta, hogy él a te gyönyörű adományoddal, amelyet egykor a bölcsőjébe rejtettél?

Képzeld el, mi lett volna, ha Luciano Pavarotti vagy Placido Domingo könyvelőnek áll. Katasztrofális már a gondolata is, nem? Az ég minden lakója zokogna. Mint ahogyan akkor is zokog, amikor egy zseniális könyvelő a könyvelés helyett harmadosztályú kuplékat énekel (ráadásul mindig csúszik egy félhangot), mert mindenáron sztár akar lenni, hogy a kisebbrendűségi komplexusát valahogyan csillapítsa. Az ég ugyanígy zokog akkor is, ha te nem élsz a saját képességeiddel és tehetségeddel!

KÉRDEZD MEG MAGADTÓL: Milyen képességedet használhatnád még?

A “jövődről alkotott borús kép” témaköre is ide tartozik. Ha a változásoktól való félelmedben, és a szíved vágyát nem ismerve formálod meg magadban a jövődet, az sosem fogja igazán tükrözni az összes lehetőségedet. Ám ha rendszeresen végzed a fenti gyakorlatokat, magától megváltozik a jövőről alkotott elképzelésed.

Tegyél egy próbát, és emlékezz vissza olyasmire az életedben, amire igazán büszke vagy, ami szerinted tényleg jól sikerült. Nem élt benned erről már sokkal korábban egy belső kép, egy látomás? És fordítva, ha valami félresikerült, nem lehet, hogy már régóta féltél tőle, hogy így lesz? Bizony, ha nem is mindig, de a legtöbbször így van ez. A legtöbb alkotásunk teremtő gondolatára is vissza tudunk emlékezni, ha igazán magunkba nézünk.

A jövőről festett újfajta képpel az életed nem is tehet mást, mint hogy új pályára kanyarodik. Ezekkel a gyakorlatokkal lépésről lépésre, szinte magától megváltozik a jövőről alkotott képed.

Hogyan élesszük fel magunkban az egyetemes intelligenciát

Az “A” gyakorlat első és második része az önszeretet gyakorlásának magasabb szintű folytatása, s mint ilyen, rendkívül fontos, hiszen az egyetemes intelligencia lényege a tiszta szeretet. Ebben a legtöbb vallás és spirituális tanítás egyetért.

Az előadásaimon mindenesetre azt tapasztalom, hogy tényleg az önszeretet gyakorlásával kell kezdeni, nem lehet mindjárt az alábbi “A” gyakorlattal úgyszólván ajtóstul rontani a házba. Ilyenkor ugyanis a résztvevőknek gondot jelent beleélniük magukat a gyakorlatba, ha egyáltalán eljutnak odáig. Döntsd el hát, hogy el tudod-e végezni mind a kettőt, vagy eleinte inkább az önszeretet első gyakorlatával foglalkozol, mielőtt ebbe a másodikba belekezdenél. Ez a téma ugyanis olyan fontos a siker szempontjából, hogy még “B” és “C” gyakorlat is van hozzá. Ha gondolod, ezekkel is kezdheted.

A megfelelő fogalom kiválasztása

Ha fogjuk egy emberi sejt valamennyi összetevőjét, és minden ügyességünket latba vetve megpróbáljuk egybeszerkeszteni, még egy sejtecskét sem fogunk tudni előállítani belőle, nemhogy az egész testet. Valami hiányozni fog belőle.

Egyre ismertebb a kvantumfizikának az a tétele, miszerint az anyag voltaképpen egy sűrű információhalmaz, vagyis végső soron egy gondolat. *(Az anyag atomokból áll, az atom pedig atommagból és a körülötte keringő elektronokból. Eleinte úgy hitték, hogy az elektronok csupán fényrészecskék. Ma viszont már a modern kvantumfizika azt feltételezi, hogy ha jobban megnézzük, az atommag sem tartalmaz egyebet, mint fényrészecskéket. Ráadásul ezek az anyagtalan, mégis anyagot képező részecskéknek megvan az a csodálatos tulajdonságuk, hogy folyamatosan eltűnnek a semmiben, majd újra előbukkannak, hogy aztán megint eltűnjenek és előbukkanjanak. Legalábbis így mondja az a tizennégy tudós, akiket a már idézett, szellemes és tanulságos film, a Mi a csudát tudunk a világról? megszólaltat. [A film magyarul is megjelent DVD-n.] Aki többet szeretne tudni a kvantumfizika felfedezéseiről, az jól teszi, ha megnézi ezt a filmet. Érdemes elolvasni azonban Amit Goswami kvantumfizikai témájú könyveit is [magyarul a Képzelt ablak című jelent meg], illetve Jörg Starkmuth művét, amely igen olvasmányos, habár egyelőre csak német nyelven jelent meg 2005-ben, Die Entstehung der Realität - Wie das Bewußtsein die Welt erschafft (A valóság keletkezése, avagy hogyan teremti meg a tudat a világot) címmel. (Erről bővebben a www.schoepfungsprinzip.de oldalon lehet olvasni.))*

Ha mármost az egész világegyetemet szubatomi szinten szemléljük, akkor azt kell látnunk, hogy minden át-meg átszövi egymást, vagyis tulajdonképpen minden egy.

Ezen a szinten már semmi sem választ el engem tőled, vagy a széktől, amelyen ülök, vagy a levegőtől, amelyet belélegzem.

*(Még az a számítógép is intelligensnek mondható, és képes a mindenség információinak felvételére, amelyen éppen írok. Ezt nevezzük kvantumteleportálásnak (global scaling, ha esetleg idegen nyelvű irodalomban találkoznál vele). Dr. Hartmut Müllert “Arany Vernatzki-csillaggal” tüntették ki e jelenség felfedezéséért, s ma az egyik osztrák egyetemen külön laboratórium foglalkozik a kutatásával. (Részletesebben lásd a www.raum-energie-forschung.de és a www.raum-und-zeit. com weboldalakon.) Én azért örülök annyira ennek a felfedezésnek, mert ha még a számítógépem is képes kommunikálni a mindenséggel, és információkat tud felvenni belőle, akkor mi, emberek, pláne képesek vagyunk minderre. Akkor valóban rendelhetünk az Univerzumtól. Hiszen a legtöbbször valóban csak információt rendelünk: azt az információt, hogy hol, hogyan és miként kell felbukkannunk jókor és jó helyen, amikor és ahol éppen az kínálkozik, amit kívántunk magunknak (az ideális állás, lakás, partner, egészség).)*

És a modern kvantumfizikusok most azt mondják, hogy ennek a mindenségnek tudata is van.

Válassz magadnak egy fogalmat, hogy a további gyakorlatok során ezt a mindenséget valamilyen néven tudd nevezni. Hívhatod például:

* nagy egésznek

* Univerzumnak

* teremtésnek

* őstudatnak

* létnek.

De ha Istennek nevezed, az is jó. Csupán annyit javasolnék, hogy amennyiben nő vagy, aki ezeket a gyakorlatokat végzed, akkor inkább az Istennő fogalmat használd. Ugyanis éppen ez az egyik bajom Isten vallási megfogalmazásával:

mindenható ugyan, de férfiként ábrázolják. Vagyis egy kettősség egyik feleként, tehát éppenséggel nem mindenhatóként. Hogyan lehetne egy férfi-isten láttán, akinek talán még kaporszakálla is van, a mindenséget, a nagy egészet elképzelni? A férfi mivolt a mindenségnek csupán az egyik fele. Isten valódi energiája viszont a férfi, a nő, a gyermek, az aggastyán, a fehér bőrű, a sötét bőrű, az ember, az állat, az atom, a sejt, a Nap, a tenger, a hegyek - mind, egyszerre.

Ezért, ha “Istenre” gondolsz, jó lenne, ha mindig “Istenre és Istennőre” gondolnál. Ez viszont megint elég erőltetett így. Ezért azt javaslom, ezt a fogalmat igazítsd a saját nemedhez, vagy válassz a mindenség megnevezésére egy másik nevet. Vallásos neveltetésed miatt viszont lehet, hogy mégiscsak az “Istent” érzed a legerőteljesebbnek. Akkor maradj nyugodtan ennél. Amit én mondok, az úgyis csak javaslat - kitalálnod neked kell, hogy végül mit választasz.

Én a továbbiakban ezt a jelet használom az általad választott fogalom jelölésére: V.

“A” gyakorlat, 1. rész

“A világegyetem, amelyben élünk, mi magunk vagyunk.” (Ezt állítja a modern kvantumfizika, Amit Goswami és a Mi a csudát tudunk a világról? című film.)

“Szubatomi szinten semmi és senki nincs elválasztva a többiektől. Mindannyian egyek vagyunk” (- mondja a modern kvantumfizika.)

“Mindannyian részt veszünk valóságunk megteremtésében, akár tudunk róla, akár nem”

(- bizonyítja a Rendeld meg az Univerzumtól, a Mi a csudát tudunk a világról?, a kvantumfizika, számtalan szerző, az ősi kultúrák tanításai és a mentáltrénerek.)

“Egy zseni és egy átlagos ember között a különbség csupán az, hogy a zseni felismeri magában a belső fényt, az átlagember pedig nem” (- állítja Walter Russell, az egyetemes zseni.)

*(Walter Russell csak 9 éves koráig járhatott iskolába, mégis híres és sikeres festőművész, muzsikus, író, szobrász és építész vált belőle. Azt állította, hogy azért volt képes minderre, mert felfedezte magában a belső fényt, amely élete legjobb tanítómesterének bizonyult. Bárki képes lenne mindezt utánacsinálni, mondja Russell. Csak fel kellene fedeznie magában a belső fényt (az univerzális intelligenciát), amely mindenkiben benne él, hiszen ez alkot bennünket.)*

Gyakran elismételt gondolataink előbb-utóbb az életünk alapvető részévé, meghatározó érzésévé válnak. A legtöbben megszoktuk gyermekkorunkban, hogy azt gondoljuk magunkról, csupán jelentéktelen részei vagyunk egy többé-kevésbé véletlen teremtésnek, amelyet olyannak kell elfogadnunk, amilyen. Alig él közöttünk olyan, aki abban a hitben nőtt volna fel, hogy ő a valósága megteremtésének tevékeny részese. És alig nő fel ember azzal az érzéssel, hogy:

“Olyannak vesszük ugyan a világot, amilyen, de nem feltétlenül kell meghagynunk ilyennek…”

A teremtésnek azért vagyunk tevékeny részesei, mert nem a semmibe születünk, hanem egy sajátos környezetbe, egy adott múlttal rendelkező és ugyancsak alkotóan tevékenykedő emberi társadalomba. Ha az embertársaink együttes erőfeszítéssel egyre rosszabb világot teremtenek maguknak, akkor nekem tényleg valami rendkívülit kell kieszelnem, ha tenni akarok ez ellen, ha azt akarom, hogy a világ mégis szép és szerethető hely legyen.

Még ha vitatott is, hogy egy megfázás két hétig vagy tizennégy napig tart-e, tudni kell, hogy még egy ilyen gondolat is teremtő hatással van valóságunkra. Ebből csak az tud kiszállni és magának valami újat teremteni, aki szoros kapcsolatban áll az univerzális intelligenciával. Mert akkor mondhatja például azt, hogy: “Az én világomban nincsen megfázás” vagy: “Egy megfázás nálam legfeljebb csak három napig tart.”

Ha azután mégis két hétig kínlódom egy megfázással, akkor be kell látnom, hogy menet közben valamit megint elvesztettem. És akkor a legfőbb ideje, hogy elvégezzem az alábbi gyakorlatot:

* “Én a(z) V vagyok. Én vagyok a saját valóságom megteremtője.”

* “Én vagyok a szerető V, nyugodt, oldott és kiegyensúlyozott, egy erős és egészséges test birtokosa.”

* “Én vagyok a(z) ff, ezért elválaszthatatlan kapcsolatban állok a belső fénnyel. Legalább olyan szoros kapcsolatban, mint Walter Russell.”

Minden reggel és este állj oda a tükör elé, nézz szembe magaddal, és mondd el ezeket, vagy mondj ehhez hasonló mondatokat magadnak.

Persze felmerülhet benned a kérdés: “Micsodaaaa? Én lennék a(z) V? Nem túlzás ez egy kicsit?”

Válasz: Ez a gyakorlat nemcsak a te számodra készült, hanem mindannyiunknak. Tehát én is a(z) V vagyok, te is a(z) V vagy, a szomszédaim is a(z) V, a gyerekeim is a(z) V, a rokonaim is a(z) V, sőt, a világ legnagyobb szkeptikusa is a(z) V. Mindenki. Szóval miért éppen te lennél a kivétel, aki nem a(z) V?

Trükk: ha ennek ellenére sem tudsz hinni benne, vagy nem engeded magadnak, hogy elhidd, akkor egy egyszerű trükkel áthidalhatod ezt a problémát. Csak játszd azt, hogy te a(z) V vagy! Hisz játszani bármit lehet. Játékból lehetsz te Harry Potter, vagy Bingeni Szent Hildegard, vagy Breki, a béka, vagy a világmindenség, vagy Buddha. Játékból azt is megengedheted magadnak, hogy úgy érezd, mintha igaz volna az, amit elképzelsz. Ezzel az a részed, amelyik nem képes elengedni magát és V-á válni téged, megnyugodhat, hiszen csak játszol. A tudatalattidnak viszont, amely mindezt valóságként érzékeli, jóformán fel sem tűnik a különbség, így hát elkezdi szépen elraktározni, amit kigondolsz…

Különösen ravasz kérdés: “Nem rendelhetném meg egész egyszerűen, hogy ez örökre így legyen?

Valamelyest kijózanító válasz: Dehogynem. Ha áhítattal és szeretettel áthatott meggyőződéssel rendeled meg, akkor természetesen végleg meg lehet szüntetni, s ezzel az új üzenettel felül lehet írni a tudatalattid mélyére süllyedt, másra ösztönző programokat is.

Emlékezz csak vissza arra a napra, amikor a szüleid elmondták neked, hogy a Mikulás valójában nem létezik. Ez a felfedezés annyira belevésődött a lelkedbe - mivel a szülők és a felnőttek a gyermek szemében feltétlen tekintélynek számítanak -, hogy azonnal elfogadtad ezt az új valóságot, és eszedbe sem jutott kételkedni benne. így volt?

Ha legalább ennyire meg vagy győződve az általad választott mondat igazságáról, valamint arról, hogy minden a(z) V, tehát te magad is, akkor ez is ilyen mélyen és véglegesen beléd ivódhat. Azok, akik egy meditáció vagy valamilyen különleges élmény során megtapasztalják Isten létezését, általában nem szorulnak rá arra, hogy ezt a tapasztalatot megismételjék. Számukra ez azonnal valósággá válik, és kész. Megvilágosodnak, esetleg építenek egy meditációs templomot, és igyekeznek ezt a valóságot mások számára is átélhetővé tenni. Bármennyire igyekeznek is a valamennyiünket magába forrasztó egységnek legalább az érzését átadni másoknak, az istentelen szomszédok csak gúnyolódnak rajtuk, hogy hirtelen a gurut játsszák.

Ha tehát megfigyeled, milyen gondolatok és érzések támadnak benned annak hallatán, hogy “Szerencsétlen félnótás vagyok, egy szánalmas alak, és már előre félek, hogy megint minden pocsékul alakul”, akkor nagy valószínűséggel még mindig él benned valami a régi hitedből, a régi meggyőződésedből (esetleg még mindig hiszel a Mikulásban). A lelked mélyén még mindig nem hiszed el, hogy valóban minden egy, és minden a(z) V.

Mi hát a teendő? Hogyan győzheted meg magad, hogy a régi programot végérvényesen töröld?

“A” gyakorlat, 2. rész

Gyakorolj emlékezni!

Gondolatban és lélekben emlékezz arra, hogy akikkel találkozol, szintén nem mások, mint a(z) V-A gyakorlat hasonlít az önszeretetről szóló fejezetben írottakhoz, amikor az volt a feladat, hogy egy hónapon keresztül lásd meg mindenben a szépet. Ez a változat azonban az előző gyakorlat élményszintjén egy kissé túlmutat.

Most ugyanis a mindennel összetartozó egységet és a(z) V-t kell meglátnod mindenben.

Könnyű lesz ez a gyakorlat azoknak, akik megszokták, hogy “Isten hozott”-tal köszönjenek. Hiszen ezzel azt is mondják: “Köszöntöm személyedben az isteni lényt”. Nézz a szemébe egyszer annak, akik ezt a köszöntést használja. (Már ha az illető nem a cipője orrát bámulja éppen, vagy nem néz el melletted a távolba. Persze akkor sem foghatod fülön, mondván:

“Nézz már a szemembe!” Szóval akkor nézz a szemébe, amikor ezt egyszerűen és természetesen megteheted.)

A szem ugyanis, mint már említettem, a lélek tükre, ajtó az Univerzumra. A másik ember pedig azt tükrözi vissza, ami benned van. Ha a saját tekintetünkben ott a mindenség, akkor másokéban is gyakrabban viszontlátjuk azt, és amikor mások szemében keressük, a magunkéban találjuk meg. Ha nap mint nap azzal a szándékkal nézünk az emberek szemébe, hogy az istenit, az egyetemest, az egységet megpillantsuk benne, akkor hónapról hónapra mélyebbre látunk majd.

Ha valakire úgy pillantasz, hogy közben azt gondolod: “te tökfej”, ne csodálkozz, ha rögvest valami ostoba kijelentést tesz. Tekints rá azzal a gondolattal, hogy: “a mindenség köszönti az Univerzumot, az Isten üdvözli az Istennőt”, és nem kell csodálkoznod, ha nyomban megérzed, hogy van benned valami plusz, valami többlet, és mindenből mélységes szeretet sugárzik körülötted.

A gyakorlat előnyeiről és hátrányairól

Minél intenzívebben végzed ezt a gyakorlatot, annál több embert fogsz vonzani. Hogy miért? Mert ők is olyanok, mint te. Szívesen időznél egy olyan ember társaságában, akinek a jelenlétében a lábujjad hegyétől a fejed búbjáig jól éreznéd magad? Akinek a társaságában varázslatos módon folyton úgy éreznéd, hogy rendkívüli és értékes ember vagy? Szeretnéd, ha úgy emlékeztetnének az isteni mivoltodra, hogy melegség és jóleső borzongás járná át tőle a testedet? - Igen? A többiek is! Miközben a(z) V-ra/re emlékeztető pillantást gyakorlod (mindkettőnket emlékeztetem a bennünk élő V-ra/re), ők is emlékeznek, annál mélyebben, minél bölcsebb és melegebb a te tekinteted.

A gyakorlat fantasztikus előnye, hogy a benzinkutastól a pékig és a munkatársakig stb. mindenkinek az arcán örömteli mosoly terül el, ha felbukkansz (vagy legalábbis akkor, amikor különösen jól sikerül az emlékeztető pillantás). Persze, a dolognak némi hátulütője is van:

nem mindenkit vezet a döntéseiben a hála és a megbecsülés. Vannak vérszívók, gáncsoskodók és hasonlók is. Ezek miatt ki kell találnod egy merőben új, személyes gyakorlatot: a tiszteletteljes elhatárolódást. Ebben sokat segíthet a következő gondolat: “Te is a(z) V vagy, akárcsak én. Nem rám van szükséged ahhoz, hogy ép és teljes légy. Az V-ra/re van szükséged. Én képesnek tartalak arra, hogy ezt saját magadban megtaláld, és ne a külvilágban vagy pláne énbennem keresd.”

Ha tanácsot akarsz adni embertársaidnak, mondd, hogy jöjjenek rá, mit csinálnak a legszívesebben, és foglalkozzanak többet azzal. A jó érzés és az öröm mutatja az utat a(z) V valósága felé.

“B” gyakorlat

Tudj róla, hogy NEM kell gyakorolnunk a spirituális lénnyé válást, hiszen így is, úgy is azok vagyunk. Az emberi lehetőségeink maximumának megélését azonban igenis gyakorolnunk kell. Nem arról van tehát szó, hogy átszellemültebbek és kevésbé földiek legyünk, hanem arról, hogy az örök szellemi lényünk segítségével többet hozzunk ki a földi létünkből, hiszen ez az igazán nagy kaland és az igazi csoda. Nem az a lényeg, hogy nagy emelkedettségünkben már az adóbevallásunk is - csiribú-csiribá - magától készüljön el, hanem az, hogy a szellemi lényünket az emberi testünkbe beépítsük, s ezáltal még az adóbevallást is jó játéknak tartsuk és kedvvel készítsük el.

A szufizmus ezt úgy fejezi ki: “Légy az, ami valójában vagy.”

Ez a gyakorlat ezért egy 20 perces “kozmikus kapcsolat”, a fizikális test bevonásával. Miközben összekötöd egymással az örök szellemi lényedet és a földi testedet, rögzítheted a testedben a valódi lényed érzetét. Ha pedig észleled a testedben a szellemi lényedet, kommunikálni is tudsz vele. És ezzel egy újabb lépést teszel a “kozmikus csomagküldő szolgálatod” felé. Egy lépést az egyfolytában leadott önkéntelen megrendelések felől a tudatos kérések irányába. Egy szellemi lény ugyanis mindig képes valahogyan kinyilvánítani a saját lényét és megteremteni a valóságát.

Ez a gyakorlat akkor a leghatásosabb, ha állva végzed. A háttérben szólhat valami megnyugtató zene. A tenyeredet fordítsd felfelé, és kérd meg az Univerzumot, hogy árassza beléd az energiáját. Ekkor a tested valamelyik pontjára helyezed a kezed, és közben azt mondod vagy gondolod:

“Egyetemes tudatosság (vagy V-tudat - használd a saját fogalmadat) és tökéletesség minden síkon, az összes atomtól az összes sejtig, itt, ezen a helyen és az egész testemben.” Képzeld el, amint az energia először a testednek ebbe a pontjába árad a kezedből, majd innen az egész testedben szétterjed. Ezután tedd a kezed a tested következő pontjára, néhány centiméterrel arrébb, és újból mondd vagy gondold el ezt a mondatot, vagy egy hasonlót, amelyet a magad számára megfogalmaztál.

Ha figyelmesen végzed a gyakorlatot, és ügyelsz rá, hogy legalább egy rövid ideig valóban érezd is valamennyi pontot, akkor nagyjából 20 perc alatt végzel az egész testeddel. Ha közben más gondolatok is végigfutnának az agyadon, vagy más belső folyamatokat is észlelnél, vedd észre őket nyugodtan, de ne értékeld egyiket sem. Egyszerűen csak figyeld magad, olyannak, amilyen vagy. Aztán folytasd a gyakorlatot. Ha végeztél, leheveredhetsz vagy leülhetsz, hogy figyeld, mit érzel.

Ez a gyakorlat igen hatékony lehet, és nagy változást vihet végbe a testedben és általában az életérzésedben. Emellett jól el is lazít, oldja a stresszt és összeköt saját legbelső magaddal.

“C” gyakorlat

Ez a gyakorlat nagyon egyszerű. Ugye, csak akkor szoktuk szegény Univerzumot zaklatni, ha valami bajunk van? Képzelheted, mennyire elegük lehet néha odafent! Hisz ki szól nekik olyankor, ha valami szép és jó dolog történt az életében? - Mi lenne, ha te meg én, mi ketten ilyenkor is felkeresnénk? Mi szólunk neki, jó?

Tehát amikor különösen jól érzed magad vagy éppen csodálatos dolgot élsz át, jusson eszedbe ez, és hívd fel gondolatban az Univerzumot:

“Kedves Univerzum, idenézz, milyen csodálatos dolog ez. Szeretném, ha te is örülnél az én örömömnek.”

Használd, vagy elveszíted. Ez minden képességre igaz: az izmokra, a szervekre, sőt az intuícióra és a fentiekkel összekötő forró drótra is. Minél gyakrabban telefonálsz a fentieknek azzal a szándékkal, hogy az egységet érezd, annál jobb lesz a vonal. Ráadásul egyre inkább érzed majd, hogy az Univerzum jó barátunk, ha az örömeinket is megosztjuk vele.

Haladóknak

Egy férfi egyszer egy új autót kért az Istentől. Egy Golfot, amelyért nem akart fizetni. Azt mondta:

“Drága jó Istenem, te, aki oly hatalmas vagy és oly végtelen az erőd, kérlek, adj nekem egy Golfot!” Húsz évvel később lottón nyert egyet. Aznap este, imádsága közben, köszönetet mondott az Istennek. De nem tudta elfojtani a kérdést:

“Drága jó Istenem, te, aki oly hatalmas vagy és oly végtelen az erőd, mondd, ugyan miért volt szükséged húsz esztendőre ahhoz, hogy a kívánságomat teljesítsd?” Alighogy a kérdés elhangzott, nagy fényesség támadt, az ég megnyílott, s egy hang válaszolt: “Eredetileg egy Cadillacet szántunk neked, de te ragaszkodtál a Golfhoz, úgyhogy mindent át kellett rendeznünk, és ez bizony húsz évig tartott…”

Ezt a történetet azoknak szántam, akik már haladók a megrendelések terén. Hisz rendelni mindenki rendel. Nézzük hát végig még egyszer, hogyan:

1. Kezdetben többnyire teljesen tudattalanul rendeli vagy teremti meg az ember a saját valóságát, a belső mintái, beidegződései, beállítottsága, érzései és gondolatai alapján.

2. Aztán ráébred e minták létezésére, és arra, hogy a saját hozzáállásának valamiképpen köze van ahhoz, amivel a külvilágban találkozik. Az élet a saját bensőnk tükre. Aha! Elkezdődnek tehát az átprogramozási kísérletek, a gondolatok tudatos ápolása vagy a pozitív gondolkodás, esetleg az Univerzumhoz intézett megrendelések. Az ember megtanulja pozitívan megfogalmazni a kívánságát (“Elegem volt a hülye kollégákból!” helyett: “Kedves Univerzum, kérlek, rendes kollégákat küldj nekem!”), és ráeszmél, hogy a kívánság ereje nemcsak a szavakban, hanem a megfogalmazás alapjául szolgáló belső képben is rejlik (hülye vagy rendes kollégák). “Ne gondolj rózsaszín elefántra” - de hiába, azonnal rágondolsz.

3. Szóval, az ember már egy ideje gyakorol, és lássanak csodát, a dolog működik. A belvárosban már szinte meg sem kell külön rendelnie a parkolóhelyet, és egy sor más rendelése is kitűnően sikerül. Egyre jobban bízik az Univerzumban. De a nagy megrendelések vagy váratnak magukra, vagy egyszer csak valamiféle leállás érezhető. Egy időben egymást érték a szebbnél szebb ajándékok, és most hirtelen semmi.

Ha ez történik, az ember elérte a következő szintet: sikerült ugyanis lefejtenie a kétségek, a teljes tudatlanság és az ellenőrizetlen negatív gondolatok legfelső rétegét, és ezáltal tudatosabb, figyelmesebb és érzékenyebb lett. Most már egyre többször kér szót az életében a lélek, amely azt szeretné, ha az érzelmeink között is rendet raknánk, és közelebb jutnánk a szívünk vágyához. A lélek ezen a szinten együtt szeretne rendelni velünk, és szívesebben halmozna el több ajándékkal, mint amit a kicsinyes eszünkkel képesek vagyunk kigondolni magunknak!

Te esetleg egy Golfra gondolsz, mert ez a legklasszabb dolog, amit ebben a pillanatban el tudsz képzelni magadnak, a lélek azonban egy Cadillacet rendel. Te arra vágysz, hogy titkárnő legyél a kiszemelt cégnél, a lélek viszont tudja, hogy ideális osztályvezető lenne belőled, habár te erre még nem tartod képesnek magadat. Akkor hát mi legyen?

Kezdetben a kívánságokat elég részletesen meg kell fogalmazni. Először is azért, hogy a régi mintákat megfosszuk az erejüktől, másodszor pedig azért, hogy tisztán lássuk: igen, a dolog működik, és valóban az Univerzum keze van benne.

Ha többször is érezhető kapcsolatba kerülsz ezzel az erővel, és ismét bízni kezdesz az életben, át kell fogalmaznod a kívánságaidat, hogy jobban szóhoz jusson bennük a lelked.

Például:

. A kezdők egy 30 pontos lista és pontos személyleírás alapján keresnek maguknak párt. A haladók így rendelnek: “Kedves Univerzum, olyan társat kérek, akivel boldog vagyok, és aki boldog velem.”

. A kezdők egy adott autómárkát rendelnek, a haladók viszont hozzáteszik: “vagy egy jobbat”, vagy egyszerűen csak azt mondják: “azt az autót, amelyikben a legnagyobb örömömet lelem, és amelyik a legjobban megfelel a céljaimnak”.

. A kezdők pénzt rendelnek, a haladók viszont azt, amit azon a pénzen vennének. Vagyis egy nyaralást, több szabadidőt, egy nagyobb lakást vagy bármit a konkrét pénzösszeg helyett. Az élet ugyanis sokkal több módon képes megadni neked, amire vágysz, mint gondolnád. Ehhez nem feltétlenül pénzre van szükség.

. A kezdőknek az Univerzum pontosan azt adja, amit kértek, hogy erősítse a bizalmukat. De nem lenne élet az élet, ha nem szolgálna időnként meglepetésekkel. Kezdetben azzal lep meg, hogy a legmeglepőbb módon kapjuk meg a szállítmányokat, később pedig olyan dolgokat ad, amiket soha eszünkbe nem jutott volna megrendelni.

A megrendelés mögött rejlő megrendelés

Ha túljutottál a kezdő szinten, izgalmasak lehetnek az alábbi gyakorlatok. A segítségükkel kiderítheted, milyen megrendelés rejlik a megrendelésed mögött, vagyis mit kívánsz valójában, mi a szíved és a lelked vágya.

“A” gyakorlat

Írd le egy papírra lehetőleg minél több eddigi kívánságodat és megrendelésedet. Most mindegy, hogy teljesültek-e vagy sem. De annál jobb, minél fontosabbak voltak számodra ezek a kívánságok.

Ha megvan, akkor kezdd beleélni magad a felsorolt kívánságokba. Valójában mindannyian csak arra vágyunk, hogy boldogok legyünk. Az itt összeírt kívánságaid talán nem a boldogság érzéséhez kapcsolódnak? Milyen érzés rejlett mögöttük, amikor megrendelted őket? Vagy másként fogalmazva: mit fogsz érezni, ha megkapod (illetve mit éreztél, amikor megkaptad), amit kívántál?

Egy példa: vannak, akik az Univerzumtól rendelik meg álmaik munkahelyét. Ez az állás az egyikük számára a szabadság érzését jelenti, a másiknak esetleg éppen az ellenkezőjét, a biztonságot, a harmadiknak pedig a hőn vágyott elismerést hozná meg.

A kívánság csomagolása ugyanaz: egy munkahely - a mélyén azonban minden esetben más és más rejlik, vagyis más a megrendelés valódi tárgya, a vágyott érzés.

Ezért a felsorolt vágyaid és megrendeléseid mellé most írd oda azt is, hogy milyen érzésre vágytál valójában, amikor a felsorolt dolgokat megrendelted. Ha elkészültél, nekiláthatsz, hogy ezeket az érzéseket egy szép, általad kigondolt szertartás keretein belül (gyertyák, holdfény, lazítás, halk zene) közvetlenül megrendeld az Univerzumtól. Az Univerzum ugyanis a lehetőségek végtelen tárháza. Sokkal több módját ismeri a kívánságod teljesítésének, mint hinnéd.

A haladók a kívánság mögötti kívánságot is megrendelhetik, vagyis azt az életérzést, amelyre valójában vágynak. De aztán készüljenek fel a kellemes meglepetésekre! Mert megérkezhet a viccben szereplő Cadillac, akár egy hihetetlen állásajánlat, akár egy újfajta világnézet vagy egy megváltozott érzékelési mód formájában - megtörténhet bármi, ami közelebb visz a vágyott életérzéshez.

“B” gyakorlat

Ez a gyakorlat egyszersmind az érzékelésedet is finomítja, akárcsak a szemkontaktussal járó gyakorlatok (például az önszeretet gyakorlása).

Egy kényelmes ülőhelyre lesz szükséged, esetleg halk zenére, és arra, hogy egy félóráig ne zavarjon senki és semmi. Szánj időt a lazításra. Egy darabig csak a lélegzetedet figyeld, és engedd, hogy szárnyaira kapjon a zene.

Most tedd a kezedet a szívedre, és figyeld, hogy mit érzel. Ha egy ideig figyelted, képzeld el, hogy ki tudod emelni a mellkasodból a szíved energetikai mását, és a két tenyereden tartod magad előtt. Ebben nincs semmi jó vagy rossz, ez egyszerűen a képzeleted szabad játéka a lelkedből fakadó képekkel.

Milyen érzés a tenyeredbe képzelni a szíved mását? Milyennek érzed? Finom, nehéz, áttetsző, sűrű, rugalmas, törékeny? Van rajta sérülés, van benne tüske, van éle a képzeletedben? Ne törd a fejed, csak kövesd játékosan a lelki szemed előtt lepergő képeket.

Aztán képzeld el, hogy meghívod a szobádba az egyetemes szellemet, az istenséget, a mindenséget, az összes angyalt és védőszellemet, a világ minden szeretetét. Kérd meg őket, hogy adják meg a kezedben tartott szívnek mindazt, amire szüksége van. Kérd, hogy ha kell, javítsák meg, erősítsék, csiszolják, gyógyítsák, töltsék el fénnyel vagy tegyenek vele bármit, amit az Univerzum szeretete ebben a pillanatban jónak lát.

Miközben az Univerzum a dolgát teszi, nem is kell a szívedre figyelned. Hagyd a mindenségre ezt a feladatot (ne feledd: a természet harmóniára törekszik), és összpontosíts a bensődben lévő harmóniára, nyugalomra és szeretetre önmagad iránt, hogy mindezeket a figyelmeddel is erősítsd.

Még jobb, ha magadban elzümmögsz egy mantrát vagy eldúdolod a kedvenc dalodat. Persze a mantrahallgatás egész idő alatt javallt, mivel a gyakorlat végzése közben jobb, ha nem cserélgeted a CD-ket, mert eltérítene az Univerzummal közös hullámhosszodról, és a szíved másolatát is le kellene tenned közben valahová. Szóval jobb, ha mindjárt a mantrákkal kezded.

Amikor úgy érzed, hogy az Univerzum végzett a maga feladatával, figyelmedet megint a kezedben tartott energetikai szívedre fordíthatod. Érzel valami különbséget? Felmerülnek a képzeletedben, a belső képeid között új elképzelések a szívedről, a szíved mostani állapotáról?

Ha úgy gondolod, hogy már eleget éreztél, képzeld el, amint a kezedben tartott energetikai szívet visszahelyezed a mellkasodba, a hús-vér szíved fölé, amelyet most megkérsz, hogy fogadja el az Univerzum ajándékát.

A kezedet néhány pillanatig a mellkasodon, a szíveden hagyhatod, hogy érezd, másképpen ver-e a szíved, vagy jelez-e valahogyan a tested. Azután végy egy mély lélegzetet, és nyisd ki a szemed.

Ha időnként ezzel a gyakorlattal ápolod és kényezteted a szívedet, egyre könnyebben meg fogod hallani, meg fogod érezni, hogy mit kíván. Persze az össze többi szerveddel is nyugodtan elvégezheted ezt a gyakorlatot.

Az én életöröm-előadásaimon mindig kettesben végezzük ezt a gyakorlatot. Ekkor a másiknak adjuk át a szívünk másolatát, és az övét tartjuk a kezünkben, és arra kérjük az egyetemes szellemet és a szeretet energiáját, hogy az ő szívét töltse fel. Ha sokan végeznek közös energiagyakorlatokat, a hatás igencsak felerősödik, és általában az összpontosítás is könnyebben megy.

Talán neked is van olyan barátod, akivel együtt végezheted ezt a gyakorlatot. Nagyszerű élmény, ha két szív hasonló érzést él át.

Figyelem, egyperces!

Belégzés - közvetlen kapcsolat - szív!

Ráadás 1

Ismét jó viszonyban lenni a pénzzel

A pénz az energia egyik formája, csereeszköz. Pont. Hogy ezen túlmenően mihez kezdünk vele, az a mi dolgunk, függetlenül attól, hogy mások mit tesznek.

Évekkel ezelőtt az egyik rokonommal közösen végeztem egy gyakorlatot, amelyben először el kellett képzelnie, hogyan apad egyre jobban az adóssága, míg végül teljesen elfogy. Amikor eljutottunk odáig, hogy el kellett volna képzelnie:

pozitív összeg van a számláján, és adósság egy szál sem, izzadni kezdett és nyugtalanná vált. Ezt sehogy sem sikerült maga elé képzelnie. Honnan ez a beidegződés, amely csak a mínuszban hisz?

Pénzt keresni kétféleképpen lehet: vagy pénzt veszel el másoktól (kijátszód a konkurenciát, a meggyőződésed ellenére valami vacakot adsz el drágán a vevőknek stb), vagy kitalálod, hogyan teremthetnél magadnak is és másoknak is gazdagságot. Erről az utóbbiról már írtam egyikmásik könyvemben. A legtöbbet azonban Wallace Wattles mond a már klasszikusnak számító, több mint fél évszázados könyvében, A gazdagság bölcsességében. Most azonban csak általában a pénzhez fűződő viszonyunk javítására szolgáló gyakorlatról szeretnék szót ejteni.

Csak röviden a cserevalutákról és az alternatív valutákról: létezik ám számos remek lehetőség. Szerintem mégis az az első és a legfontosabb, hogy az ember békét kössön a pénzzel. Mert ha a pénznek nem tudok örülni, hanem szidom a rendszerrel együtt, akkor csak vesztegetem az energiámat. Viszont amire az energiámat vesztegetem, azt egyidejűleg erősítem is energetikailag, hiszen erre összpontosítom a figyelmemet. Pénzellenes álláspontról azonban a legjobb cserevalutával sem lehet mit kezdeni. Ha azonban az álláspontom azt tükrözi, hogy “a pénz is jól jön, a lényeg úgyis az, hogy mihez kezdek vele”, akkor bármi lehet a cserevalutám, és ráadásként még pénzt is kapok hozzá!

Teréz anya mindig azt mondta, hogy ő nem megy el a háború elleni tüntetésekre. Ezzel ugyanis csak a háborúskodást erősítené. Csak akkor jelenne meg, ha békedemonstrációról lenne szó. Nos, a pénzzel és a cserevalutákkal is ugyanez a helyzet.

Ez nem gyakorlat, hanem egy általános javaslat: a pénzt soha ne veszély esetére takarítsd meg, mert akkor utol is ér a veszély. Takarékoskodj inkább azért, hogy anyagilag függetleníthesd magad, vagy hogy időskorodban is bőségben élj, esetleg gyűjts egy autóra, házra, egy nyaralásra - akármire. Csak ne a vészhelyzetekre. Arra spórolj, amit szeretnél, ha meglenne, ne pedig arra, amit nem akarsz. A figyelem szellemi törvénye a pénzre is érvényes!

“A” gyakorlat

Ha csak bűntudattal vagy rossz érzéssel tudjuk elfogadni a pénzt, működésbe lép egy tudattalan mechanizmus, amely miatt előbb-utóbb visszarettenünk attól, hogy olyan dolgokkal érdemeljük ki, amelyeket a lelkünk mélyén nem tartunk jónak vagy helyesnek. A pénzkeresésnek ez a fajtája ugyanis remekül illik a pénzbevétellel kapcsolatos negatív, lemondó magatartásunkhoz.

Lássunk csak néhány példát az anyagi bevételekhez fűződő negatív - és többnyire öntudatlan - érzésekre és titkos hátsó gondolatokra:

“Már megint csak ennyi. Sosem fogok tudni eleget keresni.”

“Haha, csak ide azzal a lóvéval! Igaz, hogy erkölcstelen és hazug, de mégis sokat akarok belőle.”

“A pénz tisztességtelen holmi, tehát adni és kapni is tisztességtelen cselekedet. Csak akkor fogadom el, ha az életem múlik rajta, egyébként nem.”

“Sosem kapok eleget.”

“Többre nem vagyok hitelesítve.”

Ezzel szemben minél jobb érzéssel és nagyobb örömmel kapunk pénzt, csodálatos módon annál előbb elindulunk egy új úton, amely a pénz másoknak is javára váló kiérdemléséhez vezet.

Álljon itt néhány példa a pénzkereséshez fűződő pozitív gondolatokra is:

“Kedves pénz, ha sok vagy, ha kevés, én szívesen látlak.”

“Örömmel elfogadom ezt a pénzt, mert az energia kiegyenlítődését látom benne.”

“Az Univerzum gondoskodik róla, hogy mindig megkapjam, ami jár nekem. Ha van is, aki alulfizet, majd jön valaki más, aki többet ad a vártnál, és kiegyenlíti a hiányt. Ezért aztán hálásan fogadok minden összeget.” (Ennek semmi köze a rossz fizetés alázatos elfogadásához. A téged megillető javadalmazásért mindig síkra szállhatsz, ám ha ez végül több erőt emészt fel, mint amennyit hoz a konyhára, akkor inkább köszönd meg azt a keveset is, és bízz a mindenségben, hogy máshonnan teremti majd elő, ami neked jár.)

“A pénz szívesen látott vendég nálam.”

“Az energia kiegyenlítődésének minden formája örömmel tölt el. A pénz és a többi csereeszköz is szép dolog.”

Hasonló a helyzet akkor is, amikor pénzt adunk ki. Minél rosszabb érzéssel tesszük…

“Ezt nem is engedhetném meg magamnak.”

“A francba, már megint fizetni kell.”

“Ez a holmi túl drága. Micsoda pimaszság ennyi pénzt kérni érte:” (Nézz körül, hátha találsz valahol valami hasonlót, amiért szívesebben adod ki a pénzedet!)

“Gondok, bajok, fájdalmak. Remélem, kitart hó végéig a pénzem.”

“Oké, valahogy kihúzom ezzel a kis lóvéval.” (Hálátlanságról és a tisztelet hiányáról tanúskodik, ha valaki “lóvénak” nevezi vagy egyéb pejoratív kifejezéssel illeti a pénzt.)

…annál erősebbé válik a tudattalan mechanizmus, amelyre pedig semmi szükségünk, ráadásul túl sok pénzt is adat ki velünk haszontalan dolgokra. A megtermelt javak közel kétharmadát felesleges dolgokra költjük, kényszervásárlásokra pazaroljuk. Ilyesmire akkor vetemedik az ember, ha a teljesületlen vágyait akarja kompenzálni, ami a pénzhez való rossz hozzáállás másik gyakori oka.

Ha pénzköltéskor azt mondjuk magunkban:

“Örülök, hogy ez az összeg ismét visszakerül a pénz állandó körforgásába.”

“De jó, hogy ezt is megengedhetem magamnak.”

“Kedves pénz, légy olyan jó, hogy sok-sok testvéreddel térj vissza hozzám.”

…akkor idővel teljesen másképp viszonyulunk majd a pénzhez. Egyre tudatosabbá válva egyre értelmesebb dolgokba fektetjük majd. A tudatosan és hálával kiadott pénz ugyanis nem fér össze a tudattalan kényszervásárlással.

Ha jó érzéssel költöm a pénzt, akkor tudatosabbá válok az iránt, hogy MIKÉNT és mire áldozom. Ha pedig jó érzéssel tölt el, hogy pénzt kapok, akkor tudatosabbá válok a tekintetben, hogy MIKÉNT és mivel keresem azt a pénzt. Az élet varázslatosan új kereseti lehetőségeket kínál majd fel, mivel a bensőm minősége is megváltozott.

Ha jól viszonyulok a pénzhez, másként is fogok bánni vele. És ez véget vet a negatív, félelemmel teli ragaszkodásnak. Ismét tisztában leszünk vele, hogy a pénz csupán egy csereeszköz. Hirtelen szabaddá válik az út más csereeszközök számára is. Amíg félünk a pénztől vagy minden baj okának tartjuk, addig ezt a hitet tápláljuk az energiánkkal, és akaratlanul is ebbe öljük az erőnket. Így aztán nem jut belőle az eddigi hozzáállásunk megváltoztatására és a kreatív ötletekre.

A gyakorlat ugyanaz, mint az önszeretetet erősítő: ha el tudod fogadni, meg tudod szeretni a gyengéidet, elveszítik a hatalmukat feletted. Ha képes vagy elfogadni a pénzt, és egyaránt pozitívan gondolsz a bevételre és a kiadásra, akkor a pénz elveszíti a hatalmát feletted.

Gyakorold hát minden egyes alkalommal pozitív gondolatokkal összekötni a pénzköltést és a pénzkeresetet is.

“B gyakorlat

Ezt a gyakorlatot talán már ismered a többi könyvemből. Emlékeztetőül egy kis összefoglaló:

A pénz fogalmát gyakran társítjuk a nagy nehézségek képével, ráadásul tényleg nem lelkesít bennünket túlságosan, hogy tarka bankókat gyűjtögessünk. A pénz ugyanis valaminek a szimbóluma. Ezért jó, ha végiggondoljuk, hogy mire kell nekünk a pénz, és eleve azt rendeljük meg. Például több szabadidőt, jobb lakásviszonyokat, jobb iskolát a gyerekeinknek, egy alternatív, önköltséges kúrát stb.

Ha mindenképpen pénzt akarsz rendelni, legalább azt bízd az Univerzumra, hogy milyen úton juttatja el hozzád, és ne korlátozd a lehetőségeit olyan mondatokkal, mint: “Kedves Univerzum, küldj nekem egy főnyereményt a lottón!” Van róla fogalmad, hányan kérnek ilyesmit hetente, hányan ülnek kupaktanácsot vudu varázslókkal és sámánokkal, hogy telitalálatuk legyen? Ha az Univerzum mindenkinek a kívánsága szerint szállítana, akkor a lottó ötös legfeljebb háromszáztizenkét forintot fizetne, annyi lenne a nyertes szelvény.

Az igazság kedvéért hadd tegyem hozzá: nincsen szabály kivételek nélkül. A múlt héten az egyik svájci előadásomon odalépett hozzám kart karba öltve két barátnő, mert az egyikük ünnepélyesen el akarta mesélni a legutóbbi rendelését. A hölgy egy valamivel több mint száz embert foglalkoztató vállalat tulajdonosa volt. Egy időben a cégnek elég rosszul ment: már nem tudott többet felmutatni kerek ötven svájci franknál, sőt a bank is többször visszautasította a hitelkérelmüket. Úgyhogy a vállalatnak egy fityingje sem volt a számláján, viszont a tulajdonos hölgynek volt két háza, összesen 615 ezer svájci frank jelzáloggal terhelve.

A bank minden gyenge hónapban azzal fenyegetőzött, hogy elveszi a két házat, ha a cég nem áll talpra. Egyszer a hölgy megint letörten távozott a bankból, és leadott egy határozott rendelést a világegyetemnek: “Kedves Univerzum, ez így nem mehet tovább. Mit akarnak ezek az én házaimmal? Kérlek, adj pénzt, hogy a tartozásomat kifizethessem, és ne kelljen elbocsátanom az alkalmazottjaimat, hanem működhessen tovább a cég. Például ha lenne egy ötösöm a lottón…”

Két nappal később fel is adott egy lottószelvényt, még mindig bősz elhatározással, a barátnőjével közösen. Ez volt a második eset életében, hogy lottózott. És eljött a húzás ideje, és vele az óriási meglepetése is: tényleg telitalálata lett - és láss csodát: a nyeremény összege hajszálpontosan 615 ezer svájci frank volt. Hihetetlen, ugye?

A hölgy nagyon, de nagyon hálás az Univerzumnak, és a nyert összeget valóban kizárólag a kölcsön visszafizetésére fordította, másra nem is költött belőle. És bankot váltott. Mert igaz ugyan, hogy a banki ügyintéző egyszerre szörnyen barátságos lett vele, a hölgynek mégis elege volt már ebből a társaságból. Meg is tudom érteni.

A hölgy a nyereményéről csak nekem (és én titokban tartottam a nevét), illetve négy nagyon közeli jó barátjának beszélt. Az alkalmazottjai azonban érezték, hogy a főnökasszony újabban sokkal nyugodtabb, és nem olyan ideges, mint szokott, amikor a bankba indul…

“Aha, szóval mégis” - gondolhatod most. “Akkor nyomás a lottózóba…” Várj csak! Előbb vedd fontolóra, hogy te is ilyen világos, és a közjót (több mint száz alkalmazott életét) szolgáló tervekkel indulsz-e, mint az én történetem hőse. Vagy legalább azt tedd hozzá, hogy: “A kívánt összeg érkezhet lottónyereményként vagy más örvendetes úton.”

“C” gyakorlat

Jó trükk a siker siettetéséhez, ha a “pénzzel járó jó érzést” is megrendeled. Gondold végig, ahogyan a “megrendelés mögött rejlő megrendelés” esetében tetted, hogyan éreznéd magad, ha annyi pénzt kapnál, amennyit szeretnél? Milyen lenne tőle az életed, mit éreznél közben? Van, akinek a pénz szabadságot jelent, másnak biztonságot, a harmadiknak elismerést. Te mire vágysz valójában, amikor pénzre vágysz?

Rendeld meg az érzést is, amikor feljegyzed, hogy mihez szeretnél kezdeni a pénzzel, és azután azt rendeld meg.

“D” gyakorlat

Ez valójában még az “A” gyakorlathoz tartozik: lehetőleg minden számlát azonnal fizess ki. Még azon a napon, amikor megkapod. Ne számolgasd, mennyit kamatozna, ha csak négy hét múlva fizetnéd ki. A megspórolt kamatot az Univerzum és a tudatalattid máshonnan úgyis rögtön levonná. Egyrészt ugyanilyen sokáig várakoztatna téged, míg a te számláidat kifizetik, másrészt energetikailag egyfolytában adósságokba sodrod magad, bármilyen kicsi összegről legyen is szó. Ráadásul ez nem is túl eredeti dolog. Rengetegen vannak, akik csak hat hét múlva fizetik ki a számlájukat, noha négyhetes fizetési határidőben állapodtak meg. Ilyenkor aztán érthető, hogy mi történik: a szállítót vagy a szolgáltatót, legalábbis tudat alatt, szörnyen frusztrálja egy ilyen vevő, és az az érzése, hogy a munkáját némiképpen alábecsülik. Elhiheted, hogy nem fogja kezét-lábát törni a sietségtől, ha lesz valami extra kívánságod. Miért is tenné - egy olyan vevőért, aki folyton kétheteket csúszik a fizetéssel?

Próbáld ki egyszer az ellenkezőjét. A saját tapasztalatomból mondhatom, hogy csodát tesz. Ha azonnal fizetsz, azzal biztos az egyetlen leszel széles e határban. Még ha húzod is egy kicsit az időt, viszont felhívod a céget és a megértésüket kéred, szokatlannak fog számítani a viselkedésed - de pozitív értelemben. Mert így a szolgáltatónak vagy a szállítónak az lesz az érzése, hogy végre egy vevő, aki valóban megbecsüli a munkáját.

És találd ki, mi történik, ha TE, az azonnal fizető vevő hívod fel valamilyen külön kéréssel a céget! A késedelmes fizetők gondját-baját félretolva nyomban teljesítik a kérésedet. Szóval tényleg megéri. Én például kaptam már kézműveséktől olyan dolgokat ajándékba, amelyek minden későn kifizetett számlából eredő megtakarításon messze túltettek. És szívesen adták, mert örültek, hogy van egy vevőjük, aki mindig azonnal fizet.

És mi történik, ha egy számlát valahol elkeverek, és elfelejtem kifizetni? Ha késedelmes fizető vagyok, kapok egy emlékeztető levelet, amely nagyjából így hangzik: “Fizetési felszólítás. Kérjük, számláját szíveskedjék postafordultával kiegyenlíteni, ellenkező esetben kénytelenek leszünk… Késedelmi kamat, egyéb költségek, satöbbi… Fizetendő összeg: ennyi és ennyi.” Ha viszont gyors fizető vagyok, a “felszólítás” így szól: “Kedves Megrendelőnk, úgy tűnik, Ön az általunk kiküldött számlát nem kapta időben kézhez. Mivel Ön a számláinkat eddig mindig gyorsan és pontosan kiegyenlítette, kérjük, nézzen utána, hogy legutóbb kelt levelünk azóta megérkezett-e. Késedelmi kamatot természetesen nem számítunk fel, mert biztosak vagyunk benne, hogy csupán egy félreértésről van szó. Tiszteletteljes üdvözlettel az XY vállalat.”

Aki gyorsan fizet, az hosszú távon többet takarít meg. Nekem legalábbis ez a meggyőződésem.

Ráadás 2

Megtanulni kibírni a boldogságot

Lehet, hogy abszurdnak érzed ezt a címet. Pedig nem vicc. Egy olyan gátlásra akarom felhívni a figyelmedet, amelynek hatása messzebb terjed, mint gondolnád, és talán téged is illet, benned is működésbe lép, ha az egyéni boldogságérzetedet egy nagy rendeléssel “túlterheled”.

Erre a jelenségre gyakran olyanok kérdeznek rá, akiknél látszólag szinte minden rendben van: a munka, a kapcsolat, az egészség is többé-kevésbé, a lakás, az aranyos gyerekek stb. Ám egyszer csak mögéjük lopózik egy dagadt, zöld, bibircsókos, ronda szörnyeteg, megkocogtatja hátulról a vállukat, és vészjóslóan rájuk bömböl: “Jaj neked!”

“Nem is hiszem, hogy én ezt kiérdemeltem. Senkinek sem jutott ilyen. Akkor miért pont nekem? Minél tovább tart, annál jobban furdal a lelkiismeret a többiek miatt.”

“Amikor még semmim sem volt, mindennap ugyanolyan pocsékul éreztem magam. De legalább nem volt veszítenivalóm. Most mindenem megvan, de naponta rettegek, hogy elveszíthetem. Nem tudom élvezni a szerencsémet.”

“A túl nagy boldogság sem jó. És semmiképp sem tarthat soká. Nézz csak szét a világban.”

“Engem nagyon vallásosnak neveltek. Bennem még mindig ott bujkál a meggyőződés, hogy bűnt követek el, ha szeretek élni. Végtére is, az életnek nem ez a célja, hanem az, hogy megbűnhődjünk a vétkeinkért.”

“Ha sokszor vagyok boldogtalan, úgy érzem, hogy a kötelességemet teljesítem, és senki sem kritizálhat. Ám amióta ijesztően és szokatlanul gyakran van okom a boldogságra, folyton rémisztő szörnyek bukkannak fel a hátam mögött a semmiből, vagyis olyan érzések, hogy nekem ezt nem szabad, és boldognak lenni valójában erkölcstelenség.”

“Figyeltem magamat, és rájöttem, hogy ha túlságosan boldog vagyok, egzisztenciális félelmek kezdenek gyötörni. Hát nincs tökéletes boldogság a földön? Amikor jól kezdenek menni a dolgaim, egyszerűen félni kezdek, hogy ez nem is lehetséges a földön, és félek, hogy menten meghalok!”

Nagyjából ezeket mondták el a tanfolyamaim résztvevői a boldogságtól való félelemről.

Neked mi a véleményed? Most, ebben a pillanatban! Mindegy, mennyire érzed most éppen boldognak magad: rendben lévő az, hogy az ember minden vonatkozásában boldog és teljes életet éljen? El tudod fogadni, hogy szerencséd legyen az egészségeddel? Nem kell tökéletesen egészségesnek lenned, hisz ez a statisztikák szerint csupán a világon élő emberek 0,7 százalékának adatott meg. Elég nagy kár lenne, ha csak ők lennének boldogok. Hiszen az ember már akkor is boldog lehet, ha jelentős javulást tapasztal vagy ha az a minimális egészsége töretlenül kitart.

Ez is elfogadható, nem?

De mi van akkor, ha emellett még a párkapcsolatoddal és a barátaiddal is szerencséd van? Szinte bizonyos vagyok benne, hogy a legtöbbünk szerint ez is elfogadható.

Most jönnek azonban az első igazi kihívások: az is elfogadható, ha nemcsak egészséges és boldog vagy, hanem még a munkád is boldogsággal tölt el, és ráadásul idegeskedéssel sem jár?

Nagyon figyelj az érzéseidre, mielőtt válaszolsz. Ha álmaid munkája a tiéd, máris legalább 90 százalékban elütsz a többi embertől. És lehet, hogy kiteszed magad mások irigységének és frusztrációjának.

Az még épp hogy elmegy, ha “csak” szereted a munkádat, de nem keresel vele sokat, hanem inkább afféle fizetett hobbiként űzöd. De mi van akkor, ha a kedvenc munkáddal még jól is keresel?

Claus David Grube, a Das Zen der ersten Millión című könyv írója azt mondja, hogy az anyagi jólét legfőbb akadálya mások irigysége. Szinte mindenkinek vannak irigyei a legszűkebb környezetében is, és mivel az ember fél, hogy elveszíti a közeli hozzátartozói, ismerősei jóindulatát, inkább lemond arról, hogy meggazdagodjon.

A boldogság szempontjából nincs is szükség arra, hogy valaki gazdaggá váljon. De mi van akkor, ha a te esetedben éppen így kellene történnie? Hogy a kedvenc munkádat végezd, és ráadásul még egy csomó pénzt is kapj érte? Elfogadható lenne ekkora boldogság?

Képzelj magad elé egy olyan embert, aki viszonylag jó egészségnek örvend, jó kapcsolatban él, maximálisan elégedett a munkájával, és még sokat is keres. Örülsz neki? Örülsz, hogy ilyesmi is lehetséges? Vagy önkéntelenül is arra gondolsz, hogy ekkora szerencséje senkinek sem lehet, itt valahol úgyis kilóg a lóláb? Önkéntelenül is gyanakodni kezdesz, hogy mindez talán csak a látszat, és ez az alak valami sötét titkot rejteget?

Mennyi boldogságot tartasz lehetségesnek a magad számára?

“A” gyakorlat

Ha te ahhoz a nagy többséghez tartozol, akik számára az egészség, a szerelmi boldogság és a jól megfizetett, boldogan végzett munka valótlannak és álságosnak tűnik, akkor most írd le egy papírra, miféle boldogságot tartanál ebben a pillanatban valószerűnek. Mi az a legnagyobb boldogság, amely a jelenlegi helyzetedben hosszú távon is megélhetőnek tűnik számodra?

Képzeld ez a következő példát: van egy természetgyógyász házaspár. Mindketten szeretik a hivatásukat, sikeresek is benne, sokan gyógyulnak meg a segítségükkel. Tehetősek is, noha nem milliomosok. A boldogságukat megosztják másokkal is, és ha a szükség úgy hozza, szívességből is kezelnek bárkit.

A kapcsolatuk valódi főnyeremény, de persze a súrlódásoktól sem mentes. Ám mivel mindkettőjüknek van tapasztalata a bajok kezelésében és a személyiség fejlesztésében, képesek kezelni a válságokat, és gyorsan helyreállítják a családi békét. Mivel jó természetgyógyászok, többnyire saját és gyermekeik egészségét is meg tudják őrizni. Ennyi azért elképzelhető, nem?

Akkor most a saját életedből kiindulva fogalmazd meg és írd le egy lapra azt a legnagyobb boldogságot, amit MOST el tudsz képzelni. Ez a papírt el is teheted egy biztos helyre, a gyakorlatot pedig minden esztendőben elvégezheted. Talán évről évre egy kicsivel nagyobb boldogságot tudsz majd elképzelni magadnak, ha rendszeresen gyakorlod például az önszeretetet. Mert egyvalami biztos: annál nagyobb boldogság, mint amekkorát el tudsz képzelni, nem lehetséges az életedben.

Trükk: amikor leírod, amit a legnagyobbnak tartott boldogságról megfogalmaztál, írj egy icipicivel többet annál, amit az adott pillanatban tényleg el tudnál képzelni…

Figyelem, egyperces!

Már magadtól is tudod!

“B” gyakorlat

“Valahogy az az érzésem, hogy meglesz még a böjtje ennek a nagy boldogságnak, s már előre félek, honnan jön majd a pofon” - fogalmazta meg az egyik olvasóm. A legnagyobb boldogságát is megrontotta azzal, hogy azt gondolta:

“Jön még a derűre ború!”

Pedig nem kell jönnie, és így gondolkodni sem kell, legalábbis én úgy vélem. Nézzük csak meg, hogy miért nem, aztán egy gyakorlattal számoljuk fel kételyeink utolsó maradványát is.

Hullámformában élni

Szóval a legnagyobb boldogságot mélyrepülés követi? Előfordult már veled életedben, hogy a mélységes szomorúság és a szomorúság között ingadoztál? Akkor miért ne lehetne ingadozni az általános boldogságérzet és egy bizonyos fokú elégedettség között, amelyben csupán néha fordul rosszabbra az ember hangulata? És ha rosszabbra fordul is: sose felejts el bízni abban, hogy az esőfelhőket újra napsütés követi, és a napfényes időszakokból van több az életedben.

Gyakorlat: gyakorold, hogy örülsz a kis dolgoknak is az életben. Légy hálás az időjárásért, az utcáért, a régi, kedvenc cipődért, a déditől örökölt hintaszékért, a szerelmeddel töltött meghitt órákért, a közelségéért, a barátságért, és azért, hogy fizikai tested van. Ha az apró dolgok is boldogsággal és örömmel töltenek el, akkor a nagyobbak elvesztése már nem ráz meg annyira.

Ha a legnagyobb örömmel a másik ember közelsége és barátsága tölt el, akkor nem mindegy, hogy kunyhóban laktok vagy palotában? Biztosan örülnél a palotának is. De a tudatalattid joggal húzza meg a vészharangot, ha a boldogságérzeted jórészt ezektől a nagy és túlságosan is mulandó dolgoktól függ. Örülj az önszeretetet fejlesztő gyakorlatnak, a(z) V-nak és az egész világnak, s meglátod, nem riaszt majd többé a veszteség sem.

“C” gyakorlat

Egzisztenciális félelmeid támadnak, ha túlságosan boldog vagy? Talán még gyermekkorodból maradt az emlékezetedben, hogy a sok nevetésnek sírás lesz a vége? Vagy a vallásosságod miatt érzed úgy, hogy ennyi boldogság csak a mennyországban várhat az emberre? Emlékezz vissza, milyen érzés szerelmesnek lenni. Sokáig a hetedik mennyországban érzed magad. De a tartós boldogságért egy párkapcsolatban tenni is kell. Önmagunk csiszolgatása, odafigyelés, bölcsesség, megértés és nyílt szív nélkül nem megy.

Ez a boldogságnak minden fajtájával így van. Azt hiszem, az a valódi feladatunk, hogy tartósan boldogok legyünk a földön, ugyanakkor azonban úgy vélem, hogy ez megköveteli egy sor belső minőség kiépítését. Ezt a munkát pedig csak itt végezhetjük el, nem pedig a túlvilágon.

Mit tegyünk hát? Alkalmazhatsz különféle természetgyógyászati módszereket, például néhány perc alatt kikopogtathatod magadból a rosszul beidegződött mintákat, *(Vö. Horet Benesch: Kopogtass az egészségedért! (Bioenergetic Kiadó, Budapest, 2007))* és “bekopogtathatsz” újakat, mondjuk így: “Boldognak lenni szabad, és én most kifejlesztem magamban az ehhez szükséges minőségeket, hogy mától kezdve boldogan élhessek a földön.” Vagy a könyvem első gyakorlatának megfelelően kigondolhatsz egy kis jelenetet ehhez a mondathoz.

Vagy maradj egyedül egy órán át, helyezd kényelembe magad, és hallgasd a kedvenc zenédet. Gondold végig az emlékeidet, és alakítsd át őket. Képzeld el, hogy a szüleid nem elégedetlenkednek, hanem együtt örülnek veled. Legyen ez az új emlékképed! Esetleg tedd fel a kérdést magadnak, hogy miért nem tudtak a szüleid részt venni az örömödben, mi lehetett az oka? Sugározd feléjük szívből ezt az érzést vagy a hiányzó minőséget (önbizalom, önmaguk szeretete, egység a(z) V-el stb.) a múltba.

Ilyen egyszerű gyakorlatokkal teljesen átalakíthatók a múltbéli minták.

“D” gyakorlat

Figyeld meg azokat az embereket, akik nagyon boldogok, és igyekezz örülni a boldogságuknak. Tudatosan gondolj ilyesmiket:

“Milyen jó, hogy ilyet is lát az ember.”

“Én is örülök a boldogságodnak.”

“Kívánom, hogy minden ízében élvezni tudd a boldogságodat.”

Ha tiszta szívből boldogságot tudsz kívánni másoknak (gyakorold, ha az a szándékod, hogy magad is boldog légy, mert így jó esélyed lesz rá), akkor téged is egyre nagyobb örömmel tölt majd el a mások öröme. És éppen ez a trükk a dologban: a tudatalattid nem vagy csak alig tud különbséget tenni aközött, hogy mások örömének örülsz, vagy a sajátodnak. A tudatalatti ugyanis így reagál: “Ó, örülünk a boldogságnak? Aha, aha, na de hol az a boldogság? Úgy látszik, valami elkerülte a figyelmemet. Nosza, hozzuk be a lemaradást, több boldogságot kell teremtenem, hogy a valóság összhangban legyen azzal, amit itt érzékelnek…”

Ezzel egyúttal ahhoz is hozzájárulsz, hogy gyarapodjék a földön a boldogság. És nem az a legnagyobb öröm, amikor mindenki boldog? Így sokkal kevésbé kell félned attól, hogy elveszítheted a boldogságot, hiszen mindenki ugyanannyira boldog!

A legjobb, amit a boldogságod érdekében tehetsz, ha mások boldogságának és a boldogság minden apró jelének örülsz.

Ráadás 3

A bölcsesség koronája

Évekkel ezelőtt hosszas vitába bonyolódtam az egyik barátommal. A fickó a “Csökönyös Szamár” csillagzata alatt született, katasztrofális alak volt. Sajnos, én ennek ellenére is szerettem, máskülönben már rég megszakítottam volna vele az ismeretséget. Az imént említett vita után szét tudtam volna szaggatni az illetőt, és órákig nagyon mérges voltam rá.

Ne feledd az utolsó előtti egypercest! (Annak idején nekem is jól jött volna ez a gyakorlat…)

Még két hét elteltével is voltak olyan napok, amikor órákig vele vitatkoztam magamban. Lassacskán zavarni kezdett a dolog. Elegem volt már a mérgelődésből, de a “béke-legyen-veled”-gyakorlat sem segített, mint máskor, ha olyan személyre gondoltam, aki bosszantott. Neki nem sikerült tiszta szívből békességet kívánnom. Titokban a pokol mélységes fenekére kívántam őt.

Mitévő legyek? Az Univerzumtól kértem segítséget. Nemsokára a kezembe is akadt Neale Donald Walsch Beszélgetések Istennel könyveinek egyike. Belelapoztam, és ez a mondat került a szemem elé: “Tégy úgy, mintha semmitől és senkitől nem lennél elválasztva, mintha minden egy volna, mintha te lennél minden - s akkor reggelre meggyógyul az egész világod.” (Hozzáteszem: a könyvet eredetiben olvastam, csak sebtében fordítottam le belőle ezt a mondatot.)

Hm, vajon mit akar ez ebben a helyzetben mondani? Eszembe jutott, hogy időnként én is összehordok hetet-havat - ám ez mégsem zavar annyira, mint a barátom sületlenségei. Magamnak könnyebben megbocsátok, mint neki. De miért?

Sokáig gondolkoztam ezen, és arra jutottam, hogy magamnak sem valamiféle nagylelkűségből bocsátok meg, hanem csupán azért, mert olyan nehéz megszabadulnom magamtól. Ha nem bocsátanék meg magamnak, azzal több kárt csinálnék, mint amennyi jót. Hiszen nekem kora reggeltől késő estig el kell viselnem magamat. 24 órából 24 órán át nem lehetek haragban magammal. Tán még a lábam sem vinne el a fotelig, amikor le akarok ülni. Vagy rossz irányban indulna el velem. Vagy a kezem nem lenne hajlandó a számhoz emelni az ételt, amikor enni akarok.

Ha úgy vesszük, nem rossz stratégia gyorsan megbocsátani magunknak. A távollévőkre órákig is haragudhatok, mégsem sínyli meg jelentősen a közérzetem. Ha magammal kötök fegyverszünetet, akkor - legalábbis látszólag - nem korlátozódik a szabadságom.

Ám ha jobban megnézem, bizony, korlátozott a szabadságom. Hisz a dühöngés megrontja az egész napomat. És itt jön a képbe Neale Donald Walsch mondata. Néhány nappal később láttam egy másik barátomnál videón a Jó képet vágunk hozzád! című filmet, Robin Williamsszel a főszerepben. Ez egészen más távlatokat adott a dolognak.

A filmben Robin Williams meghal és a túlvilágra kerül. Először csodálkozik, hogy miért olajszínű ott minden. Bárhová néz is, mindenütt csak olajszíneket lát: olajszínűek a virágok, a tenger, az égbolt, minden. Ám csak addig csodálkozik, amíg meg nem érti, hogy a túlvilágon a gondolatok jelentik a valóságot, az anyag pedig illúzió. Ez a túlvilág elég nagy ahhoz, hogy mindenki megteremtse benne a saját Univerzumát mindennel, ami csak kell bele. Mivel hősünk a halála előtt érzelmileg erősen kötődött néhány különleges olajfestményhez, a túlvilágon hirtelen egy olajfestményhez hasonló világban találja magát.

Az akkoriban talált mondat (“Tégy úgy, mintha semmitől és senkitől nem lennél elválasztva, mintha minden egy volna, mintha te lennél minden - s akkor reggelre meggyógyul az egész világod.”) után elgondolkoztatott ez a film:

mi lenne, ha vagy ez az itteni lenne a túlvilág, csupán én nem szereztem még erről tudomást, vagy itt, e világon (már ha ez az “evilág”) szintén érvényben lenne az a szabály, hogy “a gondolatok jelentik a valóságot, az anyag pedig illúzió”? Mi lenne, ha ez a világ mindenestül az én személyes Univerzumom lenne, amelyet egyedül én teremtettem? Akár Robin Williams a filmen a maga olajszínű világát, csak mert a “valódi” világban szerette az olajfestményeket?

Talán minden, ami körülvesz, az én Univerzumom, csak nem tudok róla. Az összes szépség és az összes rútság, az összes szerencse és az összes katasztrófa. Mi van, ha valami apróságot figyelmen kívül hagytam, és ez a túlvilág, és mindezt én találtam ki és teremtettem meg magamnak? Akkor minden atomerőműben bekövetkező katasztrófának meg kell lennie az én bensőmben is. Hiszen ha ez az én saját Univerzumom, akkor itt minden eseményt, minden országot és minden embert, növényt és állatot a saját szórakoztatásomra és a saját lelkiállapotom tükréül teremtettem. Ebben az esetben sajnos fel kell hagynom azzal a képzelgéssel, hogy abban a világban, amely csupa Bárbelből állna, csakis béke, öröm és csokis fánk uralkodna.

Ebben az esetben saját magamból kell eredeztetnem a világomban dúló összes háborút. És persze minden szépséget és az elképzelhetetlen sokszínűséget, a csillagokat, a galaxisokat és a tejutat, az esőerdőket és a százszorszépeket is. Hűha, ilyen sokszínű lennék?

Voltaképpen teljesen mindegy, mennyire bolond ez az elképzelés: nálam hetekig ez volt a sláger, a bölcsesség netovábbja, a teremtés koronája és a kiút hosszan tartó dühöngésemből. Ha ugyanis itt semmi sem valódi, sem a számítógép, amelyen éppen dolgozom, sem a nappaliból beszűrődő zene, sőt még a “Csökönyös Szamár” jegyében született barátom sem, akkor végre lazíthatok. Akkor semmi sem csúszik ki a kezem közül, és semmi sem gáncsolhat el. Ha a vén szamár is belőlem keletkezett, akkor butaság haragudni rá, hiszen csak az én fantáziám szülötte. Vagyis nem valódi. Túlvilági Univerzumomban én vagyok az egyetlen realitás. Minden egyéb csupán illúzió.

Nem tudom, hogy érthetően fejezem-e ki magam, tudsz-e követni. A többiek ezek szerint csupán másik én-ek, akik belőlem keletkeztek.

Nemrégiben észrevettem: legalábbis annyira viszonylag könnyen meg tudok magamnak bocsátani, hogy ne zsörtölődjem egész nap. Ám ha senki és semmi nem valódi, hanem minden és mindenki csak az én képzeletem kivetülése, amelyet én magam teremtek a saját belső világommal, akkor ugyanilyen könnyedén azt is megtehetem, hogy nem morgok másokra egész nap, mert ez olyan, mintha magamra morognék. Tényleg butaság lenne először megteremteni valamit, aztán pedig megharagudni a saját teremtményemre.

Egyszerre közvetlenül és kerülők nélkül kedves leszek magamhoz, ha másokhoz kedves vagyok. Hiszen ezzel csupán a fantáziám túlvilági teremtményeihez vagyok kedves a saját Univerzumomban. Ha tehát azt szeretném, hogy rendben legyen körülöttem a külvilág, akkor magamon kell kezdeni a sort, a saját szándékaimon kell változtatnom, mert az álomvilágom fantáziaképei ennek nyomán úgyis nyomban követik ezeket a változásokat a külvilágban.

Ezt a lépést gyakorlom most. Mindegy, hová megyek, mit csinálok vagy mivel találkozom:

egyszerűen elképzelem, hogy ez a túlvilág vagy egy álom, amelyben minden belőlem indul ki. Így egyszerre minden sokkal színesebbé és érdekesebbé válik. Sokkal kíváncsibb leszek mindenre, és sokkal izgalmasabbnak látok mindent. Olyannak látom magamat, mint a kisbabát a kiságy fölé akasztott libegő játékkal.

Kisbaba a libegő játékkal? Igen, ez is a túlvilági énem egyik zseniális elképzelése. A lelkiállapotom ama megjelenési formái, akik magukat kutatóknak nevezik, kisbabákkal végeztek egy kísérletet. A babáknak két csoportját figyelték meg. Mindkét csoport tagjai kaptak az ágyuk fölé mozgó, tarka játékfigurákat. Az egyik csoport párnájába be volt építve egy mozgásérzékelő. Ha a baba megmozdította a fejét, megmozdultak az ágy fölött a figurák is.

A másik csoportnak nem volt mozgásérzékelő a párnájában. Az ő játékaik is az előző csoport (nevezzük “A” csoportnak) mozgásérzékelőihez voltak kötve. Az “A” csoport kiságyai fölött tehát mindig akkor mozogtak a játékok, ha az ágyban fekvő baba megmozdította a fejét. A mozdulattól a figurák libegni kezdtek, s a baba ezt figyelte. Mint mondtam, a másik csoport figuráinak mozgását is az “A” csoport babáinak mozdulata idézte elő. A “B” csoport babái tehát látták, hogy tarka játékok mozognak a fejük fölött, mindennek azonban semmi köze nem volt az ő mozdulataikhoz.

Az “A” csoportba tartozó babák boldogan sikongattak, valahányszor megmozdultak fölöttük a figurák, és gyorsan rájöttek, hogy ezt a mozgást ők okozzák. A “B” csoport babái viszont szinte rá sem hederítettek a játékokra, csupán néha néztek rájuk unottan.

Én mostanában mindig úgy érzem magam, ha a fentebb idézett mondat eszembe jut, mint az “A” csoport babái. Kimondottan izgalmas elképzelni, hogy mindazt, amit átélek, közvetlenül én magam okozom és találom ki. Unalmas is lenne, ha nem így volna. Minél inkább úgy látod, hogy te vagy az előidézője a dolgoknak, annál érdekesebbnek találsz magad körül mindent. A figurák mozognak, és a baba megkérdezi:

“Ojjé, hát ezt hogy csináltam?” Az egyik ismerősöm főz nekem egy ínycsiklandó ételt, csupa olyasmiből, amire nem is gondoltam volna, és én megkérdezem: “Ojjé, hát ezt hogy csináltam?”

Azt hiszem, Neale Donald Walschnek van igaza:

amikor már senkitől és semmitől nem érezzük magunkat különállónak, akkor egy napon meggyógyíthatjuk a világ minden baját.

Az olvasók élményeiből

Mint mondtam, a forró drótot használni is kell, hogy “olajozott” legyen és a nehéz helyzetekben is működjön. Ezért jó, ha a kapcsolatot a kisebb megrendeléseinkkel életben tartjuk. Folyton csak parkolóhelyeket rendelni nem valami izgalmas dolog. Kedvcsinálóként elmesélek hát három történetet arról, hogyan lehet ötletes dolgokat vagy ötletes módon rendelni.

Az egyik olvasóm azt írta, hogy művészeti iskolában szeretett volna tanulni, de nem volt rá pénze. Feladott hát egy megrendelést az Univerzumnak. Nem sokkal ezután értesült róla, hogy a kimagasló tehetségű hallgatók ösztöndíjat kaphatnak. Túl nagy reményt azonban nem táplált magával kapcsolatban ez ügyben, hisz az a hír járta, hogy hét évben jó, ha egyvalaki megfelel az elvárásoknak, évi 700-800 kérelmező mellett!

Mégis úgy gondolta, hogy egy kísérletet azért megér az ügy, és kitöltötte a kérvényt. Azt mondták, két tesztfeladatot kell megjelölnie. Mivel szabad művészetet akart tanulni, ez lett az egyik, amit megjelölt. A másikra azonban nem volt ötlete. A nyomtatványt olvasgatva a pillantása a vizuális kommunikációra esett. Hát az meg mi a csuda lehet? - kérdezte magában. Sosem hallott még róla. Csupán valami bolondos ötlet hatására jelölte meg ezt másodikként, hiszen a szabad művészeten kívül semmi sem érdekelte.

Elkövetkezett a megmérettetés napja. A szabad művészetekben elért eredménye messze nem lett elég az ösztöndíj elnyeréséhez. De ott volt még a vizuális kommunikáció, amelyen már tényleg csak a rend kedvéért jelent meg. És láss csodát! Az általa beadott munka messze felülmúlta a többit! Ezen a területen kiváló művészi képességekről tett tanúbizonyságot, és megkapta az ösztöndíjat. Hű, hogy tátva maradt a szája a csodálkozástól!

Amikor megkezdte tanulmányait, szívből hálát mondott az Univerzumnak. Mert a szabad művészetről, amelyet mellékszakként tanult, kiderült, hogy tényleg nem az ő műfaja, míg a vizuális kommunikáció iránti lelkesedése a magasba szökött. Kár, hogy nem írta meg, végül is mi fán terem ez. Mert én máig sem tudom.

Azt viszont tanúsíthatom, hogy ez az olvasóm tényleg rendkívül találékony - legalábbis ami az élet lehetőségeinek megragadását illeti!

A könyv utolsó egypercese!

Készíts egy cédulát, amely emlékeztet a könyv egyperceseire, és tedd a pénztárcádba, ragaszd a képernyő szélére stb.!

Egy kisfiú elfelejtette megcsinálni a házi feladatát. Amikor eszébe jutott, már túl fáradt volt, és az anyukájának nem volt szíve hagyni, hogy tovább fennmaradjon, pedig a kisfiú nagyon aggódott, hogy másnap megszidja a tanító néni. Mit tehetett volna az anyuka? Eszébe jutott egy jó ötlet: “Rendeljük meg a kívánságokat teljesítő angyalkától (a gyerekeknek így is nevezhetjük az Univerzumot), hogy holnap reggel egy félórával hamarabb felébredj, és iskolába menés előtt legyen időd megcsinálni a leckédet.”

A kicsi megkönnyebbülve aludt el. Az anyukája viszont komolyan kételkedett a dologban, és lelki szemeivel már látta magát, ahogyan írja az igazolást, hogy miért nem volt készen a feladat. A reggeli rutin ugyanis az volt náluk, hogy a kicsi fiát legalább háromszor rázta fel, mire az álomittasan hajlandó volt kimászni az ágyból.

Másnap aztán jött a meglepetés. Még jóval azelőtt, hogy az óra csörgött volna, haptákban állt a kisfiú az édesanyja ágyánál, és vidáman rikkantotta: “Mama, mama, fölébresztett az angyalka, megyek csinálni a leckémet!”

Egy barátnőm félnapos munkát végez, egyébként elvált, egyedül neveli a három gyermekét. Nem mondhatni rá, hogy felvetné a pénz. A háztartásra sem jut túl sok ideje. “Szükségem lenne egy bejárónőre” - gondolta. - “De nem kerülhet egy fityingbe sem. Univerzum, tudsz nekem egy ingyenes bejárónőt küldeni?” - kérdezte, inkább viccből, mint komolyan.

Egy héttel később beállított az egyik kuncsaftja, és a tanácsát kérte, mondván: “Mondja, kedves, nincs valami ötlete, hol helyezhetném el a lányomat? Háztartást tanul az iskolában, és kéne egy hely, ahol a gyakorlati időt tölthetné. Hetente kétszer kellene két-három órán át segítenie. Az őt befogadó családnak csak irányítania kellene őt, hogy mikor mi a teendő. Nekik ez nem is kerülne pénzükbe…”

A barátnőm arca természetesen felragyogott ennek hallatán, hisz az ingyenes bejárónő ezennel megérkezett. Hihetetlenül találékony ez az Univerzum, nem?

Megéri hát mást is rendelni, nemcsak parkolóhelyet, méghozzá minél gyakrabban. Az Univerzum mindig mindenki javára teljesíti, amit kérnek tőle. Hiszen az ingyenes kisegítő is maximálisan elégedett volt gyakorlatának helyszínével.

A szerzőről

Bärbel Mohr (szül. 1964) szerzői karrierjét megelőzően szabad foglalkozású fotográfusként, szerkesztőként és grafikusként dolgozott. 1995-ben hobbiszerűen kezdett bele az újságírásba. Rendeld meg az Univerzumtól! című könyve kéziratának másolata eleinte csak barátai és ismerősei között terjedt, csak később jelent meg könyv alakban, s vált nemzetközi sikerré.

Számos további művet írt később, miközben videoproducerként dolgozott.

A Bioenergetic Kiadó gondozásában eddig az alábbi könyvei jelentek meg magyarul: Reklamáció az Univerzumnál (2005), Kozmikus Csomagküldő Szolgálat (2005), A Mohr-módszer (2006).

1995-ben kezdett előadásokat és tanfolyamokat tartani. 2001 végén adott életet ikergyermekeinek. Azóta ritkábban lép a nyilvánosság elé.

További tudnivalók a www.baerbelmohr.de weboldalon olvashatók Bárbelről.

Vége.

KÖNYVAJÁNLÓ

Bärbel Mohr: Rendeld meg az Univerzumtól!

A kívánságok teljesülésének kézikönyvét kínáljuk Olvasóinknak, mely megtanít arra, hogyan “rendeljük meg” magunknak álmaink társát, munkahelyét vagy lakását, és mindent, amit csak akarunk. Számos rövid anekdota és történet szövi át e sok humorral megírt könyvet, amely mindennapjainkat segítő jó tanácsokkal zárul.

Ára: 1400 Ft

Bärbel Mohr: Reklamáció az Univerzumnál

Segítség vágyaink beteljesüléséhez

Az Univerzumtól rendelni azt jelenti, hogy elismerjük, gondolatainkkal valóságot teremtünk. De mi van akkor, ha a szállítás várat magára? Ebben nyújt segítséget “vágyaink beteljesüléséhez” e könyv.

Ára: 1800 Ft

KÖNYVAJÁNLÓ

Bärbel Mohr: Kozmikus Csomagküldő Szolgálat

avagy mitől működnek a csodák?

Bärbel Mohr e könyve többet foglalkozik a tudatos, hosszanható megrendelésekkel, mint az egyszeri, bombasztikus sikerekkel. A tőle megszokott fesztelen és humoros stílusban írja le a rendelést elősegítő és nehezítő gondolatok, érzések fajtáit.

Ára: 2300 Ft

Bärbel Mohr-Clemens Maria Mohn A Mohr-módszer

El tudja képzelni, hogy saját maga felel az életéért?

Az összes pozitív dologért, de azokért is, amelyek nem jól működnek? A szerzőpáros szemléletes példákon keresztül mutatja be, hogy változtathatjuk meg belső automatizmusainkat és magatartási mintáinkat.

Ára: 2500 Ft

KÖNYVAJÁNLÓ

Kívánjunk sikeresen!

Pierre Franckh:

Kívánjunk sikeresen!

Az álmok valóra váltásának 7 szabálya

Ki ne szeretné saját maga alakítani az életét vagy időben megkapni azt, amire éppen szüksége van - társat, autót, lakást? A szerző hét gyakorlati szabály segítségével mutatja meg, hogy ez nem csupán vágyálom - mindenki kifejlesztheti magában az élet kínálta ajándékok elfogadásának képességét.

Ára: 1800 Ft

Pierre Franckh:

Kívánjunk egyszerűen!

Minden gondolatunk - energia, s mint ilyen, mindent megtesz azért, hogy megnyilvánuljon. Útja során keres egy másik, hasonló rezgésű energiát, amely vele egy hullámhosszon van. Így a gondolat ereje által magunkhoz, az életünkbe vonzzuk mindazt, amit szeretnénk. A népszerű író jelen könyve annak a sok lelkes olvasónak az igaz és hiteles történetét mutatja be, akik sikerrel alkalmazták ezt a technikát.

Ára: 1900 Ft

KÖNYVAJÁNLÓ

Werner Ablass:

Ne szenvedj, szeress!

(B. Mohr ajánlásával)

Ez a könyv azoknak szól, akik tényleg tudni akarnak. Itt nem olyan ismereteket szerezhetsz, amelyek kielégítik az intellektusodat vagy az ezoterikus érdeklődésedet, hanem olyan információkra tehetsz szert, amelyek megváltoztatják az életedet!

Ára: 1800 Ft

KÖNYVAJÁNLÓ

Anthony Robbins:

Határtalan siker

A Határtalan siker egy forradalmian új könyv elménk képességeinek fejlesztésére. Lépésről lépésre bemutatja, miképpen érheti el és tarthatja fenn csúcsteljesítményét, miközben érzelmi és pénzügyi szabadságra, vezető szerepre és önbizalomra tesz szert, és megnyeri mások együttműködését.

Ára: 3500 Ft

KÖNYVAJÁNLÓ

Fred Gratzon:

Lustasággal a sikerért

A Lustasággal a sikerért témáját és stílusát tekintve is rendhagyó könyv. Számos humoros és őszinte példa alapján mutatja be, hogyan tehetünk szert egyfajta különleges lustaságra - mely életművészetté alakítható. A recept egyszerű: a kevesebb néha több - kisebb erőfeszítéssel hamarabb elérhetjük céljainkat!

Ára: 2600 Ft

Richard Webster:

A siker 7 titka

A megindító történet főhőse Kevin, aki családi és üzleti életének válsága miatt úgy érzi, számára az öngyilkosság az egyetlen kiút… Mindaddig, amíg egy viharos éjszakán be nem lép az életébe egy titokzatos múltú, idősebb úriember. Beszélgetéseik során Kevin megismer hét olyan titkot, amelyek erőt adnak ahhoz, hogy életét új irányba terelje.

Richard Webster

siker

Ára: 1250 Ft

- ezoterikus sikermagazin

A 2007-es esztendő végén napvilágot látott magazin az ezotéria iránt érdeklődő olvasóknak kínál komoly, információkban gazdag, holisztikus szemléletű véleményeket és írásokat.

A színes, 96 oldalas kötet jól ismert, neves szerzői, többek között:

Ritdiger Dahlke, Balogh Béla, Dr. Daubner Béla, Rákos Péter, Kaló Jenő, Dr. Héjjas István, Sz. Mikus Edit.

Az EsoPower magazin megjelenésével egy időben útjára indult az EsoPower Klub is, amely összefogja azokat az embereket is, akik hisznek abban, hogy a bennük rejlő teremtő erő segítségével világunkat, életünket olyanná formálhatjuk, amilyenné szeretnénk…

A kötethez Új Biológia CD-t adunk ajándékba! Ára: 995 Ft Megjelenik havonta!

Ezo tér

Ezoterikus életmódmagazin

Grafológia Jóga Vegetárius (élet)receptek Asztrológia Mesterek Angyalok Nőiség iskolája Csillaggyermekek Ősi bölcsesség iskolája Pénzügyi intelligencia Utazás Gyakorlati ezotéria Ezoterikus programajánló

KERESSE AZ ÚJSÁGÁRUSOKNÁL!

ÚJ PSZICHOLÓGIAI HOROSZKÓPELEMZÉS

szerző: Liz Greene

Fedezze fel lelkének rejtett zugait, találja meg a nehézségek megoldásának kulcsát!

Az elemzés hasznos tanácsokat ad, hogyan tehet tudatos lépéseket belső harmóniájának megteremtése érdekében.

Ha megadja a szükséges adatokat, körülbelül 20 oldal terjedelmű, A4-es formátumú, magas színvonalú pszichológiai horoszkópelemzést készítünk Önnek.

Szükséges adatok: Név, születési dátum, idő (óra, perc), születési hely, postacím Megrendelhető kiadónktól telefonon, e-mailen vagy postán. Kedvezményesára: ~S0<0-Ft 5000 Ft

Az elemzést a fenti összeg beérkezése után postázzuk a megrendelőnek. néhány fejezetcím:

. Az Ön pszihológiai típusa

. A személyiség és árnyék-társa

. A családi háttér

. Apa és Anyakép

? Kapcsolatminták

. Az integráció felé vezető utak

Tekintse meg weboldalunkon a mintahoroszkópot!

COSMOS TERMÉSZETGYÓGYÁSZ KÖZPONT

Tanfolyamvezetők, baráti társaságok figyelem!

Erdei környezetben, Budapesttől 25 km-re, Piliscsaba-Klotild-ligeten, 18 szobás, 50 férőhelyes panziónk csoportoknak, kedvező áron kiadó.

Minden szobához külön fürdőszoba tartozik. A házban lévő nappaliban előadások és csoportfoglalkozások is tarthatók. Szellemi és testi felfrissülésüket szauna, kondigépek és pingpongozás! lehetőség is szolgálja. A kényelmes és olcsó szállás mellett tágas konferenciateremmel és ízletes vegetáriánus ételekkel várjuk kedves vendégeinket.

Elérhetőségeink:

Bioenergetic Kft. 1121 Budapest, Svájci út 13. Tel/Fax: 394 26 82, 06 70/ 458 03 55 E-mail: info@bloenergetic.hu Weboldal: www.bioenergetic.hu